ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

05 травня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №587/2739/20 
Номер провадження 22-ц/816/560/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Ткачук С. С. 
з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

у присутності :
представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Світличної Яни Олексіївни, 
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка була подана його представником - адвокатом Світличною Яною Олексіївною, на рішення Сумського районного суду Сумської області від 12 лютого 2021 року, ухвалене у складі судді Черних О.М. у м. Суми,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, 

в с т а н о в и в :
У грудні 2020 року ОСОБА_1 , від імені якого діяв представник - адвокат Світлична Я.О., звернувся до суду позовом про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги мотивував тим, що вони з відповідачем з 27 липня 2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого була набута, у тому числі, земельна ділянка площею 0,0474 за кадастровим номером 5924785000:01:002:1512, що розташована на території Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області та зареєстрована одноособово на відповідача. 
Посилаючись на те, що вони не дійшли з відповідачем згоди щодо поділу спільно нажитого майна, просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним та відповідачем право власності, по 1/2 частини за кожним, на вказану земельну ділянку. 
Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 12 лютого 2021 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Світлична Я.О., подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 
Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції дійшов до безпідставного висновку, що земельна ділянка була відповідачем приватизована, а тому є її особистою приватною власністю. При цьому вказує на те, що Головне управління Держгеокадастру у Сумській області не є органом приватизації, а тому наданий відповідачем наказ не підтверджує факт набуття відповідачем земельної ділянки саме на підставі приватизації. 
Представник відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу у якому він заперечує проти її задоволення , оскільки судом з достовірністю встановлено, що спірна земельна ділянка була передана відповідачу у власність саме в порядку приватизації, а тому є її особистою приватною власністю і не підлягає поділу між подружжям . Також просить ухвалити рішення про відшкодуванню відповідачці понесених нею судових витрат на правничу допомогу за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у сумі 4000 грн.00 коп.
Представником позивача - адвокатом Світличною Я.О. подано відповідь на відзив у якій вона заперечує проти задоволення вимог відповідача про відшкодування їй понесених судових витрат на правничу допомогу, оскільки поданий нею касовий ордер не може бути визнаний належним доказом на підтвердження фактичної сплати нею цих витрат.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта - адвоката Світличної Я.О., яка підтримала доводи апеляційної скарги , перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що з 27 липня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 33). 
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 29 листопада 2019 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області у приватну власність для індивідуального садівництва, та надано цю земельну ділянку у власність ОСОБА_3 (а.с. 53).
11 грудня 2019 року державним реєстратором Стецьківської сільської ради Сумського району Сумської області до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі вказаного наказу внесено запис про право власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 0,0474 га за кадастровим номером 5924785000:01:002:1512 за цільовим призначенням - індивідуальне садівництво (а.с. 5). 
Відповідно до Свідоцтва про зміну імені ОСОБА_3 28 квітня 2021 року змінила своє прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_3 ».
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач одержала земельну ділянку в межах норм безоплатної приватизації, а тому у відповідності до положень ст. 57 СК України, є її особистою приватною власністю. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Норми статей 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.
Зокрема, п. 5) ч. 1 ст. 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
Крім того, в пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7 роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.
 
Усупереч доводам апеляційної скарги, факт одержання відповідачем спірної земельної ділянки внаслідок її приватизації, підтверджується зібраними по справі доказами. 
 
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст. 118 ЗК України. Так, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
 
Як уже зазначалося, земельна ділянка ОСОБА_2 була передана у власність на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 29 листопада 2019 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», виданого у відповідності до ст.ст. 118, 121 ЗК України, якими визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок та норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. 
Головне управління Дергеокадастру у Сумській області при затвердженні проекту землеустрою та наданні земельної ділянки у власність діяло у межах повноважень визначених Положенням про Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, затвердженого наказом Дергеокадастру від 12 листопада 2019 року за №285.
Підпунктом 13 пункту 4 вказаного Положення передбачено, що Головне управління Держгеокадастру у Сумській області розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Сумської області. 
Крім того, колегія суддів звертає увагу і на те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Таким чином, з огляду на те, що земельна ділянка ОСОБА_3 була набута в результаті безоплатної передачі із земель державної власності в межах норм безоплатної приватизації, а не придбана за спільні кошти чи в результаті спільної праці подружжя (про що позивач взагалі не зазначає у свої доводах), суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Також колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити вимоги відповідача щодо стягнення на її користь понесених нею судових витрат за правничу допомогу надану їй при перегляді справи у суді апеляційної інстанції. 
Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Тобто при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності розміру цих втрат, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.
На підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу її представником надано Договір про надання правової допомоги (юридичних послуг) № 2 від 12.12.2020 року , Додаток № 2 до Договору про надання правової допомоги (юридичних послуг) № 2 від 12.12.2020 року від 29.04.2021 року відповідно до п.1.2 якого сторонами визначена вартість робіт у сумі 4000 грн.00 коп., Акт виконаних робіт та копія прибуткового касового ордеру про сплату відповідачем коштів у сумі 4000 грн.00 коп, як це передбачено умовами укладеного договору.
В той же час, з урахуванням складності справи, виходячи зі співмірності обсягу наданих послуг та заявленої до сплати суми відшкодування, виходячи з критерію обґрунтованості заявлених вимог та їх розумності, враховуючи заперечення представника позивача проти заявлених вимог колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити вимоги відповідачки та стягнути з позивача на її користь понесені нею судові витрати за правничу допомогу за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у сумі 2000 грн.00 коп. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка була подана його представником - адвокатом Світличною Яною Олексіївною, залишити без задоволення, рішення Сумського районного суду Сумської області від 12 лютого 2021 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 понесені нею витрати на правничу допомогу за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у сумі 2000 грн.00 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 5 травня 2021 року.

Головуючий -                                                                                О. І. Собина

Судді:                                                                                             О.Ю. Кононенко

С.С.Ткачук