Справа № 450/1915/20                                Головуючий у 1 інстанції: Мусієвськиий В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/503/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 
Категорія: 1

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І., 
за участі секретаря: Сеньків Х.І.,
без участі сторін, розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського міського центру зайнятості на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 грудня 2020 року у справі за позовом Львівського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про повернення вартості соціальних послуг,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2020 року Львівський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь 10872 грн. 44 коп. 
В обґрунтування позовних вимог покликався на те, ОСОБА_1 з 14 червня 2018 року перебувала на обліку в центрі зайнятості як безробітна, отримувала матеріальне забезпечення і соціальні послуги, зокрема Львівським міським центром зайнятості вона скеровувалася на громадські роботи за рахунок коштів місцевого бюджету та Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття до Львівського обласного осередку громадської організації «Українська спілка інвалідів», виконуючи роботи у якому вона отримала вищезгадану суму грошових коштів. 
Також вказував, що при проведенні перевірки встановлено, що під час перебування на обліку у центрі зайнятості та отримання соціальних послуг ОСОБА_1 02 вересня 2019 року уклала цивільно-правовий договір підряду № 7 з ФОП ОСОБА_2 щодо виконання робіт (надання послуг). З огляду на зазначене, вважає безпідставним набуття відповідачем грошових котів у сумі 10872 грн. 44 коп. 
У зв`язку з наведеним позивач просив позовні вимоги задовольнити.
Оскаржуваним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Рішення суду оскаржив Львівський міський центр зайнятості.
В апеляційній скарзі посилається на те, що під час перебування на обліку у центрі зайнятості та отриманні соціальних послуг, безробітна ОСОБА_1 уклала цивільно-правовий договір підряду щодо виконання робіт, отримувала дохід та відносилась до зайнятого населення. 
Стверджує, що ОСОБА_1 не виконала свого обов`язку щодо своєчасного подання центру зайнятості відомостей про обставини, що впливають на реєстрацію в центрі зайнятості, на умови надання (отримання) соціальних послуг та незаконно, поза правовою підставою перебувала на обліку як безробітна та отримувала соціальну послугу - участь у громадських роботах за кошти місцевого бюджету та Фонду.
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 06 травня 2021 року, є дата складення повного судового рішення - 17 травня 2021 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема із заяви про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю від 14 червня 2018 року, ОСОБА_1 звернулася до Львівського міського центру зайнятості для призначення їй допомоги по безробіттю.
Витягом з наказів серії ПК № 135018061400020 від 02 червня 2020 року стверджується, що ОСОБА_1 з 20 червня 2018 року надано статус безробітної, 21 червня 2018 року призначено допомогу по безробіттю, 21 червня 2018 року скорочено виплату допомоги на строк 90 календарних днів, 19 вересня 2018 року розпочато (поновлено) виплату допомоги по безробіттю, 18 червня 2019 року припинено виплату допомоги по безробіттю, 01 листопада 2019 року припинено реєстрацію безробітної.
З договору № 135019031300001 про організацію громадських робіт та фінансування їх організації від 13 березня 2019 року вбачається наступне. Договір укладений між Львівським міським центром зайнятості, Львівським обласним осередком громадської організації «Українська спілка інвалідів», як роботодавцем, та Департаментом економічного розвитку Львівської міської ради. Предметом договору є створення роботодавцем 87 тимчасових робочих місць для проведення громадських робіт.
Корінцями направлення на працевлаштування № 13501908280022001 від 30 серпня 2019 року, № 13501909300012001 від 30 вересня 2019 року встановлено, що ОСОБА_1 направлена на робоче місце «фахівець з соціальної роботи» у Львівський обласний осередок громадської організації «Українська спілка інвалідів».
Як вбачається з довідок про виконання громадських робіт за вересень 2019 року та за жовтень 2019 року, ОСОБА_1 в періоди з 02 по 30 вересня 2019 року та з 01 по 31 жовтня 2019 року відпрацювала в сумі 43 робочі дні (344 години) і отримала заробітну плату за вересень 2019 року у розмірі 5436 грн. 22 коп., з якої сплачено єдиний внесок у сумі 980 грн. 30 коп., за жовтень 2019 року - 5436 грн. 22 коп., з якої сплачено єдиний внесок у сумі 980 грн. 30 коп.
Частиною 5 статті 31 «Про зайнятість населення» та пунктом 4 Порядку організації громадських та інших робіт тимчасового характеру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 175 від 20 березня 2013 року, встановлено, що на осіб, які беруть участь у громадських роботах, поширюються державні соціальні гарантії, передбачені, зокрема, законодавством про працю та зайнятість населення і загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Оплата праці таких осіб здійснюється за фактично виконану роботу в розмірі, що не може бути меншим, ніж мінімальний розмір заробітної плати, та відповідно до положень угоди.
Відповідно до ч. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, що нараховані позивачем кошти в сумі 10872 грн. 44 коп. ОСОБА_1 отримала за фактично виконану роботу на посаді «фахівця з соціальної роботи» у Львівському обласному осередку громадської організації «Українська спілка інвалідів».
Положеннями ст.ст. 1212, 1215 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Не підлягає поверненню безпідставно набуті, зокрема, заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є заробітною платою і платежами, що прирівнюються до неї, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.
Подібні висновки щодо застосування статті 1215 ЦК України викладені у: постановах Верховного Суду України від 22 січня 2014 року, справа № 6-151цс13, та від 02 липня 2014 року, справа № 6-91цс14; постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року, справа № 517/186/17, від 28 березня 2018 року, справа № 173/166/17, від 03 травня 2018 року, справа № 473/2859/17, від 20 червня 2018 року у справі № 501/2500/15.
Згідно з пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» до лічильних (рахункових) помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів.
За вказаних обставин, закон встановлює два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.
При цьому, позивач зазначив, що відповідач не повідомила його про укладення нею 02 вересня 2019 року з ФОП ОСОБА_2 цивільно-правового договору підряду № 7, у чому проявилася її недобросовісність.
Однак, у даному випадку, як стверджується матеріалами справи, відповідач працюючи у Львівському обласному осередку громадської організації «Українська спілка інвалідів», виконувала норми робочого часу, а саме відпрацювала з 02 по 30 вересня 2019 року та з 01 по 31 жовтня 2019 року 43 робочі дні або ж 344 години, що рівноцінно 40 годинам на тиждень або 8 годинам у день при п`ятиденному робочому тижні.
За вказану роботу відповідач отримала заробітну плату у розмірі 5436 грн. 22 коп. за вересень 2019 року і у розмірі 5436 грн. 22 коп. за жовтень 2019 року відповідно.
Доказів на підтвердження того, що укладення відповідачем з ФОП ОСОБА_2 договору підряду № 7 якимось чином вплинуло на виконання нею громадських робіт у Львівському обласному осередку громадської організації «Українська спілка інвалідів» позивачем не надано.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що поведінка відповідача у даному випадку не може розцінюватися як недобросовісна в розумінні ст. 1215 ЦК України.
Крім того виділення Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття грошових коштів на організацію громадських робіт, не є видом забезпечення чи соціальної послуги в розумінні статті 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», а тому положення ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» у даному випадку не підлягає застосуванню.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки обставини, якими позивач мотивував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Львівського міського центру зайнятості - залишити без задоволення.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 грудня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 17 травня 2021 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.