ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/18379/20	Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л. 	
Провадження № 22-ц/817/551/21 	Доповідач - Сташків Б.І.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Сташків Б.І. 
суддів -  Дикун С. І., Парандюк Т. С., 

       розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу №607/18379/10 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 лютого 2021 року, ухваленого суддею Дзюбичем В.Л., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,-

                                               ВСТАНОВИВ:
       У жовтні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, які стягуються на неповнолітню дитину - дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та просила суд щомісячно стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
       Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказувала, що шлюб між сторонами розірвано, у шлюбі у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по справі №2-9076/11 стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. в рівних частках на кожну дитину, починаючи з 28 листопада 2011 року і до досягнення повноліття молодшої дитини. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по справі № 607/11806/15-ц від 24 вересня 2015 року збільшено розмір аліментів, що стягуються із відповідача в її користь до 600 грн. на одну дитину до досягнення дітьми повноліття. Зазначає, що на день подання позовної заяви з відповідача на її користь на утримання дочки щомісячно стягується 1159 грн. Вказувала, що розмір аліментів є меншим прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та є недостатнім для забезпечення достатнього рівня життя дитини, її фізичного, духовного, культурного та соціального розвитку, з цих підстав просила позов задовольнити.
       Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів - задоволено частково.
       Збільшено розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 вересня 2015 року у справі №607/11806/15-ц та вирішено стягувати із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1800 гривень щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня вступу рішення в законну силу і до досягнення дитиною повноліття.
       В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
       Стягнуто із ОСОБА_2 в користь держави судовий збір в сумі 840,80 гривень.
       Не погодившись із вказаним рішенням суду від ОСОБА_7 поступила апеляційна скарга, в якій позивач просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.
       У доводах апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неврахування усіх обставин справи.
       Зокрема вказує, що судом першої інстанції безпідставно зроблені висновки про те, що відповідач не зможе платити аліменти в більшому розмірі ніж 3000 гривень в місяць. Вважає, що всупереч вищенаведеним нормам законодавства, суд визначив розмір аліментів виключно зважаючи на подану довідку про доходи відповідача, відповідно до якої розмір щомісячного доходу не перевищує мінімальної заробітної плати.
       При цьому апелянт зазначає, що суд не надає оцінки матеріального стану відповідача. Зокрема свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Вказує, що суд не з`ясував величину витрат на утримання відповідачем себе та співмешканки з дитиною .
       Окрім того вказує, що відповідач отримує інші доходи, відповідач неодноразово виїздив на відпочинок за кордон, зокрема перебував в республіці Єгипет в грудні 2020 року. Вважає, що наведені обставини свідчать про наявність у відповідача прихованих джерел доходів.
       Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
       Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
       Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       За правилами п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.
       Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.
       Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
       Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи,що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 листопада 2011 року у справі №2-6944/11.
       В шлюбі народилося двоє дітей: син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 грудня 2011 року по справі № 2-9076/11 присуджено до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти по 200 грн., які проживають разом з матір`ю.
       Як вбачається з рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 вересня 2015 року у справі № 607/11806/15-ц, збільшено присуджений рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 грудня 2011 року розмір аліментів, який підллягає стягненню з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із суми по 200 грн. до 600 грн. на одну дитину щомісячно, починаючи стягувати із дати набрання судовим рішенням законної сили до досягнення дітьми повноліття.
       Згідно довідки про доходи, виданої ФОП ОСОБА_9 , відповідач ОСОБА_2 працює у фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 , займає посаду водія та отримує наступні доходи: за жовтень 2020 року нарахована заробітна плата становить 2295.45 грн., за листопад 202 року - 5050 грн., за грудень 2020 року - 5212.90 грн.
       Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів за період з 01 січня 2018 року по З0 вересня 2020 року, наданих Головним управлінням ДПС у Тернопільській області, за 2020 рік відсутня інформація про доходи ОСОБА_2 .
       Згідно довідки Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області (філія ГСЦ МВС) Головного сервісного центру МВС № 31/19-455 від 12 лютого 2021 року, на даний час на обліку за ОСОБА_2 зареєстровані наступні транспортні засоби: ВАЗ 21043, 1999 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та «Ford Scorpio», 1989 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .
       Як вбачається з відповіді ПП ІДС «Таксі Пілот» встановлено, що згідно внутрішньої бази даних автомобілів, які експлуатуються як таксі, власником, орендарем чи орендодавцем яких є громадянин ОСОБА_2 інформація відсутня, за період з 01 січня 2019 року по 04 лютого 2021 року та на даний час з громадянином ОСОБА_2 та ПП «Таксі Пілот» будь-яка співпраця не велася, відповідно, громадянин ОСОБА_2 ніколи не надавав власні автомобілі або автомобілі інших осіб для експлуатації як послуг таксі в ПП «Таксі Пілот».
       Як вбачається з відповіді «Таксі 549.ЮА`від 04 лютого 2021 року, таксі надає лише інформаційні послуги, водіїв на роботу не приймають, на даний час водія ОСОБА_2 у їхній базі даних не зареєстровано.
       Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягуючи з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1800 гривень щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня вступу рішення в законну силу і до досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції виходив з того, що менший розмір аліментів, не буде достатнім для належного виховання та утримання спільної у сторін дочки та забезпечення дитини належним рівнем життя, необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, зважаючи на встановлені судом обставини.
       Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.
       Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
       За змістом частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. 
       Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
       Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
       Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
       Згідно зі статтями 150, 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. 
       Відповідно до положень статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. 
       За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. 
       За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
       Частиною другою статті 182 СК України у редакції Закону України від 03 липня 2018 року №2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 
       Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
       Згідно з частиною першої статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
       Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
       Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. 
       Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. 
       Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. 
       Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. 
       Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.
       Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України).
       Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. 
       Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.
       Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 січня 2021 року (справа №303/369/20).
       Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       Згідно з статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення судового рішення, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
       Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років, до вікової категорії якої належить діти сторін у справі, становить: з 1 січня 2020 року - 2 218 грн., з 01 липня 2020 року буде становити 2 318 грн., з 01 грудня 2020 року - 2 395 грн.
       Отже,  50% прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 років до 18 на час розгляду справи становить з 1 січня 2020 року - 1 109 грн., з 01 липня 2020 року буде становити 1 159 грн., з 01 грудня 2020 року - 1 197 грн 50 коп.
       Чинними Законами України про Державний бюджет кожного року змінюється прожитковий мінімум на дитину в сторону збільшення.
       У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
       Належними та допустимими доказами по справі встановлено, що відповідач ОСОБА_2 працює у фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 , займає посаду водія та отримує наступні доходи: за жовтень 2020 року нарахована заробітна плата становить 2295.45 грн., за листопад 2020 року - 5050 грн., за грудень 2020 року - 5212.90 грн., що підтверджується довідкою про доходи, виданої ФОП ОСОБА_9 . 
       З матеріалів справи вбачається, що за 2020 рік відсутня інформація про доходи ОСОБА_2 , про що свідчать відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів за період з 01 січня 2018 року по 30 вересня 2020 року, наданих Головним управлінням ДПС у Тернопільській області.
       Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, позивач вказує, що відповідач, окрім роботи водієм, отримує інші доходи, оскільки неодноразово виїздив на відпочинок за кордон, зокрема відвідував республіку Єгипет в грудні 2020 року, що свідчить про приховані джерела доходів відповідача.
       Відповідно до частин 1-3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.  
       Враховуючи наведене, колегія апеляційного суду, виходячи з принципу диспозитивності, вважає що в судах першої та апеляційної інстанції позивачем не надано  жодних доказів, які б дозволяли збільшити розмір стягуваних аліментів до 3000 грн.
       Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідач зможе платити аліменти в більшому розмірі , зокрема 3000 гривень в місяць, оскільки з поданої довідки про доходи відповідача, виданої ФОП ОСОБА_9 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 працює у фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 , займає посаду водія та отримує наступні доходи: за жовтень 2020 року нарахована заробітна плата становить 2295.45 грн., за листопад 2020 року - 5050 грн., за грудень 2020 року - 5212.90 грн.
       Також, згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів за період з 01 січня 2018 року по 30 вересня 2020 року, наданих Головним управлінням ДПС у Тернопільській області, за 2020 рік відсутня інформація про доходи ОСОБА_2 . 
       Доводи апеляційної скарги про додатковий заробіток відповідача не знайшли свого підтвердження у суді апеляційної інстанції, оскільки спростовуються матеріалами справи.
       Вказані встановлені обставини справи, а також те, що батьки мають рівний обов`язок з утримання дітей, дають суду апеляційної інстанції підстави погодитися з висновком суду першої інстанції про правомірність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1800 грн.
       Окрім того, колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. 
       Зазначене свідчить про те, що з урахуванням вищевказаного доходу відповідача, то відповідно сума аліментів у розмірі 3000 грн., не буде відповідати загальним засадам цивільного судочинства, принципу справедливості, добросовісності та розумності, передбаченому п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. 
       Суд апеляційної інстанції вважає, що за вказаних обставин встановлений судом першої інстанції розмір аліментів у сумі 1800 грн. є доцільним, відповідає інтересам дитини та сторін, а також чинному законодавству.
       Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, вважає, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи.
       Належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. 
       Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
       Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення залишенню без змін.
       Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 375, 381,382 ЦПК України суд апеляційної інстанції,-
                                       ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.

       Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 лютого 2021 року - залишити без змін.

       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України. 

       Дата складання повного тексту постанови - 13 травня 2021 року.

       Головуючий:                                                         Сташків Б.І.

                                                                                Дикун С.І.

       Судді:                                                                 Парандюк Т.С.