Справа № 349/576/20 
Провадження № 22-ц/4808/366/21 
Головуючий у 1 інстанції Рибій М. Г. 
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року          м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:
               головуючої (суддя-доповідач)                Мелінишин Г.П.
               суддів:                                        Пнівчук О.В., Томин О.О.
               за участю секретаря                        Капущак С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Рогатинського районного суду в складі судді Рибія М.Г., ухвалене 08 грудня 2020 року в м. Рогатині Івано-Франківської області, повний текст якого виготовлено 18 грудня 2020 року, в справі за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів – акціонерне товариствокомерційний банк «ПриватБанк», Рогатинський районний відділ Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про визнання права власності на частку земельної ділянки,
в с т а н о в и в:
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на частку земельної ділянки.
Позов обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного 12 грудня 2012 року між ОСОБА_2 та нею договору дарування є власником гаража площею 132,2 кв.м по АДРЕСА_1 . Цей гараж знаходиться на земельній ділянці площею 0,1371 га із цільовим призначенням– для автотехобслуговування. Посилаючись на те, що за загальним правилом, закріпленим у статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України особа, яка набула право власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки або її частини, пропорційно частці у праві власності на нерухоме майно, що розташоване на ній, позивач просила визнати за нею право власності на 39,61 частини земельної ділянки загальною площею 0,1371 га по АДРЕСА_1 , що становить 0,0543 га.
Ухвалою Рогатинського районного суду від 17 вересня 2020 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, залучено АТ КБ «ПриватБанк» та Рогатинський районний відділ Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).
Рішенням Рогатинського районного суду від 08 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що визнання за ОСОБА_1 права власності на спірну ділянку унеможливить виконання рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2014 року про поділ спільного майна подружжя. Цим рішенням земельну ділянку площею 0,1371 га визнано спільною сумісною власністю відповідачів та поділено між ними по 1/2 частині. Крім того, внаслідок звернення стягнення на належну ОСОБА_2 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,1371 га, право власності останнього припинилось. Відтак він не є належним відповідачем у справі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати. Ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов необґрунтованого висновку про припинення права власності відповідача ОСОБА_2 на 1/2 частину земельної ділянки в порядку звернення стягнення на нерухоме майно. Також помилково зіслався на статтю 346 ЦК України як правову підставу припинення права власності. При цьому не зазначив до якої іншої особи перейшло право власності на вказану земельну ділянку. Разом з тим враховуючи, що звернення майна здійснюється в інтересах АТ КБ «ПриватБанк» суд залучив банк до участі в справі в якості третьої особи на стороні відповідачів, а не як співвідповідача чи належного відповідача. 
Вважає, що судом безпідставно залучено до участі у справі в якості третьої особи орган Державної виконавчої служби, оскільки предмет спору не пов`язаний з його правами та обов`язками.
Поза увагою суду залишена і та обставина, що вона просила визнати право власності лише на частину земельної ділянки площею 0,0543 га, що пропорційно площі належної їй будівлі.
У відзиві на апеляційну скаргу Рогатинський районний відділ Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) вказує, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, з повним та об`єктивним дослідженням усіх доводів учасників справи, поданих доказів, що мають значення для справи. При цьому звертає увагу, що 1/2 частина станції технічного обслуговування та 1/2 частина земельної ділянки площею 0,1371 га по АДРЕСА_1 перебуває в іпотеці АТ КБ «ПриватБанк». 
Інші учасники справи своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 07 квітня 2021 року задоволено клопотання представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Рокетської С.В. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
У засіданні апеляційного суду 12 квітня 2021 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - Рокетська С.В. доводів скарги не визнала посилаючись на обґрунтованість висновків суду. 21 квітня 2021 року остання не зайшла та не авторизувалась в системі «EASYCON».
ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та представник Рогатинського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання повторно не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що не перешкоджає розглядові справи в їх відсутності.  ОСОБА_1  та ОСОБА_3  подали заяву про розгляд справи у їх відсутності. 
Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи у відсутності учасників справи не встановлено.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Суд першої інстанції встановив, і це підтверджується матеріалами справи, що 19 грудня 2012 року між ОСОБА_2 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдарована) укладено договір дарування гаража, за умовами якого дарувальник безоплатно передав у власність обдарованої гараж за АДРЕСА_1 . Відповідно до пункту 3 цього договору за даними правовстановлювального документа відчужуваний гараж з шлакоблоків, загальною площею 132,2 кв.м, зазначений у плані літерою А, вбиральня з шлакоблоків, загальною площею 2,1 кв.м, зазначена літерою Б. Відомостей про наявність самовільно прибудованих (збудованих, зведених) будівель та споруд у витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно немає. Гараж знаходиться на земельній ділянці площею 0,1371 га, кадастровий номер – 26:244:831:01:01:001:0028, що належить ОСОБА_2 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 044772 від 30 серпня 2005 року (а.с.6,9 т.1). Цільове призначення ділянки – для автотехобслуговування, код 1.11.1.
Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2014 року у порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідачами в даній справі, визнано право власності по 1/2 частині: на нежитлову будівлю по АДРЕСА_1 , загальною площею 201,5 кв.м, а також земельну ділянку площею 0,1371 га (земля автотехобслуговування код 1.11.1), що знаходяться у с. Конюшки Рогатинського району Івано-Франківської області (а.с.138-143 т.1).
З`ясовано, що на виконанні у Рогатинському РВ ДВС перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/349/44/15, виданого 01 жовтня 2015 року Рогатинським районним судом, про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 1 565 233,42 грн; виконавчого листа №2/149/4/13, виданого 04 березня 2014 року Рогатинським районним судом, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 коштів в сумі 61 110,55 грн; виконавчого листа № 2-1029, виданого 20 грудня 2010 року Рогатинським районним судом, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей в сумі по 350,00 грн щомісячно, до досягнення дітьми повноліття; виконавчий напис нотаріуса № 14814 від 22 грудня 2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 2 994 712,78 грн. 
З метою примусової реалізації 1/2 частини земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 та перебуває в іпотеці АТ КБ «ПриватБанк», головний державний виконавець Рогатинського РВ ДВС звертався до суду із поданням про звернення стягнення на майно, яке не зареєстроване в установленому законом порядку.
Ухвалою Рогатинського районного суду від 08 січня 2019 року подання задоволено. Звернено стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 – 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1371 га, яка розташована в с. Конюшки Рогатинського району Івано-Франківської області, право власності на яку не зареєстроване у встановленому законом порядку (а.с.152 т.1).
Однією із підстав відмови у задоволенні позову в даній справі суд першої інстанції зазначив, що внаслідок звернення стягнення на належну ОСОБА_2 частину земельної ділянки загальною площею 0,1371 га його право власності на таку припинилось, а тому він не є належним відповідачем.
В силу частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно з частиною першою статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову у задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).
Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.
Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Отже, лише незалучення особи, яка має відповідати за пред`явленим позовом як відповідач чи співвідповідач, є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову у зв`язку з неналежним складом осіб, які повинні брати участь у розгляді справи.
Відповідно до статті 346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника. 
Як встановлено в засіданні апеляційного суду у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів належна відповідачу ОСОБА_2 1/2 частина земельної ділянки загальною площею 0,1371 га не реалізована. Не виявило бажання залишити за собою вказане майно і АТ КБ «ПриватБанк». Відтак у жовтні 2020 року виконавчий лист №2/349/44/25 про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 1 565 233,42 грн повернуто стягувачу (а.с.206-207 т.1).
З огляду на вищенаведене суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що право власності на належну йому 1/2 частину припинено, а тому такий не є належним відповідачем у справі.
Положеннями статті 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.
З матеріалів справи вбачається, що у 2011 року ОСОБА_3  подала позов до ОСОБА_2  про поділ майна подружжя. Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2014 року у порядку поділу спільного майна подружжя за сторонами визнано право власності по 1/2 частині нежитлової будівлі загальною площею 201,5 кв.м, та по 1/2 частині земельної ділянки площею 0,1371 га (земля автотехобслуговування код 1.11.1), що знаходяться у АДРЕСА_1  (а.с.138-143 т.1). Цим рішенням встановлено, що вказана земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя. При цьому, в ході розгляду справи про поділ майна подружжя жодна із сторін не зазначала, що власником частини земельної ділянки є інша особа – ОСОБА_1 . Не оскаржувала зазначене рішення і остання.
За таких обставин місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові, оскільки визнання права власності на частину земельної ділянки площею 0,1371 га ускладнить виконання судового рішення про поділ майна подружжя.
Неспроможними є і посилання в апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно залучив до участі у справі в якості третьої особи орган Державної виконавчої служби. 
Відповідно до частин першої та четвертої статті 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. 
Встановивши, що на виконанні у Рогатинському районному відділі Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) знаходиться виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором та накладення арешту, в тому числі, і на земельну ділянку площею 0,1371 га, суд першої інстанції прийшов до правильного переконання, що судове рішення може вплинути на обов`язки державного виконавця щодо примусового виконання виконавчого листа.
За змістом статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Оскільки судом першої інстанції ухвалено правильне по суті рішення про відмову у задоволенні позову, його необхідно змінити шляхом зміни мотивувальної частини з урахуванням висновків, сформульованих в цій постанові.
Підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, відсутні.
Керуючись статтями 374, 376, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Рогатинського районного суду від 08 грудня 2020 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 

Головуюча                                                                        Г.П. Мелінишин
Судді:                                                                                 О.В. Пнівчук
                                                                               О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 22 квітня 2021 року