П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

____________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/1110/20	
Головуючий в 1 інстанції: Морська Г.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Домусчі С.Д..
суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на додаткове рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), зобов`язання вилучити з інформаційної системи органу доходів і зборів відомості щодо заборгованості, відшкодування моральної шкоди, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, в якому просив суд:
- визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 07.02.2020 р. №Ф-1960-50 на суму 29293,44 грн.;
- зобов`язати відповідача вилучити із інформаційної системи органу доходів і зборів, а саме з інтегрованої картки платника ОСОБА_1 відомості щодо заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску за період з 1996 року по 07.02.2020 року;
- стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 58586,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправним рішенням відповідача.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 04 січня 2021 року адміністративний позов задоволений частково.
Визнана протиправною та скасована вимога про сплату боргу (недоїмки) від 07.02.2020 р. № Ф-1960-50 на суму 29293,44 грн. винесену Головним управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.
11.01.2021 року до Херсонського окружного адміністративного суду адвокатом позивача подана заява про ухвалення додаткового рішення, у якій адвокат просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.
20.01.2021 року Херсонський окружний адміністративний суд ухвалив додаткове рішення, яким заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення задовольнив частково та стягнув за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 1500 грн.
Не погоджуючись із зазначеним додатковим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржуване додаткове рішення та ухвалити нову постанову, якою стягнути з Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на невмотивованість додаткового рішення суду першої інстанції в частині зазначення про не співмірність витрат на правничу допомогу.
Також, не погоджуючись із зазначеним додатковим рішенням, Головне управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржуване додаткове рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволені заяви про стягнення витрат на правову допомогу. При цьому апелянт зазначає про відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження надання адвокатом правничої допомоги та неспіврозмірність заявлених витрат зі складністю справи.
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню за таких підстав.
Суд встановив, що рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 04.01.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений частково.
11.01.2021 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла заява адвоката Петренко А.П., в інтересах позивача, про стягнення з відповідача судових витрат - витрат на правову допомогу в сумі 6000,00 грн. (а.с. 93 - 99).
До заяви додані копія договору  від 24.04.2020 року про надання правової допомоги (а.с. 95-96), копія ордеру  на представництво інтересів позивача в суді першої інстанції (а.с. 96-зворот); копія додатку №1 від 24.04.2020 року до договору) надання правової допомоги (а.с. 97) в якому зазначений розмір гонорару 6000 грн.; копія детального опису робіт (наданих послуг) від 09.01.2021 року (а.с. 98); копія акту прийняття клієнтом виконаних робіт від 09.01.2021 року (а.с. 99).
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн., за даних обставин справи є справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат позивачу саме в зазначеному розмірі.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 132 КАС України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних із розглядом справи, які входять до складу судових витрат.
Відповідно до ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно із ч. 1, 3 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Відповідно до ч. 5 ст. 143 КАС України, у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 КАС України. За приписами ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.
Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з п. 11 Перехідних положень Конституції України представництво відповідно до п. 3 ч.1 ст. 131-1 та ст. 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01.01.2017 р.; у судах апеляційної інстанції - з 01.01.2018 р.; у судах першої інстанції - з 01.01.2019 р.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI (надалі Закон України №5076-VI).
Згідно зі п. 4 ч. 1 ст.1 Закону України №5076-VI (у редакції чинній на час укладення договору) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України №5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути:
1) договір про надання правової допомоги;
2) довіреність;
3) ордер;
4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Згідно із ч.1 ст.27 Закон України №5076-VI договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.
До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (ч.3 ст.27 Закон України №5076-VI).
За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється гл.63 ЦК та загальними положенням про договір, передбаченими гл.52 ЦК.
Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Статтею ст.903 ЦК визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (ч.5 ст.626 ЦК).
Отже, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним.
Згідно з ст. 30 Закону України №5076-VI, ст. 28 Правил адвокатської етики затверджених 09.06.2017 року Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 2017 року (зі змінами затвердженими 15.02.2019 року), гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата, тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Апеляційний суд зазначає, що адвокатський гонорар є однією з умов, яка визначається сторонами договору про надання правової допомоги, тому відсутність у договорі розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає підстав вважати, що сторони при укладенні договору про надання правової допомоги погодили розмір адвокатського гонорару.
Відповідно до ст.14 Правил адвокатської етики, адвокат надає правову допомогу відповідно до законодавства про адвокатуру та адвокатську діяльність на підставі договору про надання правової допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до матеріалів справи представником позивача надані докази, які відображають факт надання позивачу послуг з професійної правничої допомоги та оплату таких послуг в сумі 6000,00 грн.
Так, згідно розрахунку витрат та акту виконаних робіт від 09.01.2021 р. на суму 6000,00 грн. (яка подана згідно заявленої до відшкодування суми витрат на правничу допомогу):
- Вивчення наявних документів, консультація клієнта – 1000,00 грн.
- Аналіз матеріалів адміністративної справи №540/133/20 (яка має преюдиційне значення) – 2000,00 грн.
- Складення позовної заяви та подання її до суду – 2000,00 грн.
- Складення клопотання про витребування доказів та подання його до суду – 500,00 грн.
- Складення клопотання про залучення доказів та подання його до суду – 500,00 грн.
Апеляційний суд  відхиляє доводи апелянта-позивача щодо фіксованого розміру  гонорару, який є незмінним, оскільки розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи (справа незначної складності), та враховуючи відсутність  інформації щодо витраченого адвокатом часу  на  виконання робіт (надання послуг).
Також апеляційний суд зазначає про незначний обсяг документів, які підлягали вивченню та копії яких були додані до адміністративного позву (шість документів в тому числі і рішення у справі №540/133/20).
За таких обставин апеляційний суд погоджується і висновком суду першої інстанції  про те, що розмір витрат не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.
Доводи апеляційної скарги - Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі також не спростовують висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення заяви позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, оскільки суд першої інстанції при ухваленні додаткового рішення правильно та пропорційно до стягнутих коштів врахував незначну складність справи, правовідносини у якій є тотожними із тими, що вже розглядались судом, а тому не потребують вивчення великого обсягу фактичних даних, та обсяг і складність складених процесуальних документів, який  не є значними.
Інші доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному додатковому рішенні.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини та ухвалив додаткове рішення з додержанням норм процесуального права, внаслідок чого апеляційні скарги залишаються без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 2-12, 72-81, 242, 257, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 КАС України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі - залишити без задоволення.
Додаткове рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року у справі № 540/1110/20 - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 18.05.2021 року.

Головуючий суддя 	 	Домусчі С.Д.	
Судді	    	Семенюк Г.В.    Шляхтицький О.І.