Єдиний унікальний номер 235/6548/20 
Номер провадження 22-ц/804/773/21        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

19 травня 2021 року Донецький апеляційний суду складі:

головуючого-судді  Мальованого Ю.М.,
суддів:                     Агєєва О.В., Папоян В.В.,   
за участю секретаря судового засідання Гладуха О.О.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 235/6548/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, з апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 грудня 2020 року (суддя першої інстанції Величко О.В.),-

В С Т А Н О В И В :

  У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.
  Позов обґрунтований тим, що він, ОСОБА_1 , з 15 вересня 2020 року є студентом Донецького національного технічного університету факультету «Компьютерно-інтегрованих технологій, автоматизації, електроінженерії та радіоелектроніки» денної форми навчання, що підтверджується довідкою. Строк закінчення навчання 30 червня 2024 року. Навчаючись на денній формі навчання він не має ніякого джерела доходів, знаходиться на утриманні матері, тому потребує матеріальної допомоги. Батько є працездатним. Позивач вважає, що у батька є обов`язок та можливість надавати йому матеріальну допомогу.  
Просив стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх заробітків (доходів) відповідача щомісячно до закінчення ним навчання – до 30 червня 2024 року. 
Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 грудня 2020 року, з урахуванням ухвали від 19 лютого 2021 року про виправлення описки, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на час навчання задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , який продовжує навчання, аліменти у розмірі 1/8 частини всіх видів доходу щомісячно, починаючи стягнення з 08 жовтня 2020 року і до  30 червня 2024 року, включно, з позбавленням права на утримання у разі припинення ОСОБА_1 навчання в учбовому закладі. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
В частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць рішення допущено до негайного виконання. 
Не погоджуючись із рішенням суду відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для спавши та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, просить скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 грудня 2020 року.  
  Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду про те, що позивач потребує матеріальної допомоги не підтверджується матеріалами справи. Позивач навчається за рахунок коштів державного бюджету та забезпечений всім необхідним  для навчання, проживає разом з матір`ю в тому ж місті де знаходиться навчальний заклад, ніяких значних затрат на навчання не несе. Скаржнику не зрозуміло на підставі яких документів судом  встановлена потреба позивача у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням та на підставі чого була встановлена наявність у нього можливості надавати позивачу допомогу у розмірі 1/8 частини від усіх доходів відповідача.    
     Позивачем ОСОБА_1 надано письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , в якому він, посилаючись на законність та справедливість ухваленого рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області без змін.
     Відповідачем ОСОБА_2 до апеляційного суду надано відповідь на відзив позивача, в якому відповідач зазначає, що він, як батько позивача виконав свій обов`язок та утримував свою дитину до повноліття в повному обсязі. Станом на теперішній час він не має регулярного заробітку, так як позбавлений його у зв`язку з відсутністю можливості виїзду за кордон у зв`язку з COVID-19.   
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.  
Згідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
  В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені.
   Судові  повістки - повідомлення про розгляд справи 19 травня 2021 року позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3   отримали 27 квітня 2021 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про отримання поштового відправлення (а.с. 112, 113, 114).
   У наданому відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить розглянути справу без його участі у зв`язку із навчанням (а.с. 104 зворот).
   У відповіді на відзив позивача на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить розглянути справу за його відсутності (а.с. 118).
  Апеляційний  суд  вважає  можливим  розглянути  справу у відсутність позивача, відповідача та третьої особи, явка  яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
  Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
    Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.
Матеріалами справи встановлено, що у свідоцтві про народження позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком зазначений ОСОБА_2 , матір`ю – ОСОБА_3 (а.с. 5).
Відповідно до довідки виданої Державним вищим навчальним закладом «Донецький національний технічний університет» Кобець В.С. є студентом ДНВЗ «Донецький національний технічний університет» факультету «комп`ютерно-інтегрованих технологій, автоматизації, електроінженерії та радіоелектроніки», денна форма навчання, умови фінансування – бюджет. Початок навчання: 15 вересня 2020 року, планове закінчення навчання: 30 червня 2024 року (а.с. 11).
Згідно відомостей з державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків № 792/742 від 28 жовтня 2020 року за період з 1 кварталу 2017 року по 2 квартал 2020 року відсутні доходи ОСОБА_1 (а.с. 23).
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог та посилаючись на добровільну допомогу позивачу, відповідачем на розгляд суду першої інстанції було надано копії платіжних доручень про грошові перекази на ім`я ОСОБА_1 31 серпня 2020 року 500 грн., 31 серпня 2020 року – 2 500 грн. (а.с. 43, 44).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у зв`язку з продовженням навчання, потребує матеріальної допомоги зі сторони відповідача, але враховуючи, що відповідач офіційно не працевлаштований, на обліку в медичних закладах не перебуває, тобто за станом здоров`я може нести аліментні зобов`язання, інших зобов`язань фінансового характеру не має, не надав доказів, які були б підставою для звільнення  від сплати аліментів, а також той факт, що обов`язок надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину на час його навчання покладається саме на двох батьків, дійшов     висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивача у розмірі 1/8 частини усіх доходів відповідача щомісячно, починаючи з 08 жовтня 2020 року до закінчення навчання – 30.06.2024 року, з позбавленням права на утримання у разі припинення навчання в учбовому закладі. При цьому суд дійшов вірного висновку, що факт добровільної матеріальної допомоги позивачу з боку відповідача не є підставою для звільнення останнього від сплати аліментів в примусовому порядок на підставі рішення суду.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на користь позивача на період його навчання, що повністю узгоджується з приписами ч. 1 ст. 199 СК України. Також, колегія суддів погоджується із визначеним судом розміром аліментів.
Покладаючи на відповідача обов`язок зі сплати аліментів на користь позивача, суд першої інстанції виходив з факту досягнення позивачем повноліття й продовження ним навчання, при цьому визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, суд урахував обставини, що мають значення по справі, в тому числі й можливість відповідача сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.
Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
У зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.
Частиною 2 ст.199 СК України встановлено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно з ч.1ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Установивши, що відповідач, є працездатною особою, за станом здоров`я медичних застережень щодо виконання аліментних зобов`язань не має, також не має інших зобов`язань фінансового характеру, суд визначив розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, який продовжує навчання в розмірі 1/8 частки його заробітку (доходу) щомісячно, що колегія суддів  апеляційного суду вважає справедливим і достатнім для стягнення з відповідача аліментів, встановить баланс між обов`язком відповідача по сплаті аліментів та права повнолітньої дитини на отримання матеріальної допомоги на період навчання.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява N 63566/00, § 23).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Крім того, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, а рішення суду без змін, витрати відповідача по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають. 
     Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

    Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
    Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 грудня 2020 року залишити без змін.
  Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

    Повне судове рішення складено 19 травня 2021 року.

Головуючий суддя:                                                                       Ю.М. Мальований

Судді:                                                                                            О.В. Агєєв

                                                                                                      В.В. Папоян