П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2021 року
м. Київ
Справа № 9901/817/18
Провадження № 11-374заі20
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді Князєва В. С.,
судді-доповідача Анцупової Т. О.,
суддів Британчука В. В., Власова Ю. Л., Григор`євої І. В., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Катеринчук Л. Й., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Пількова К. М., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Сімоненко В. М, Ткача І. В., Штелик С. П.,
за участю: 
секретаря судового засідання Яроша Д. В.,
представників позивача - Малежик Л. Г., Чорноткач Н. З.,
представниці відповідача - Нарольської Т. С.,
розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу № 9901/817/18 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Прокурор Тернопільської області ОСОБА_3, заступник прокурора Полтавської області ОСОБА_2, про визнання протиправним і скасування рішення
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07 вересня 2020 року (у складі колегії суддів Шипуліної Т. М., Бившевої Л. І., Гончарової І. А., Олендера І. Я., Ханової Р. Ф.), 
УСТАНОВИЛА:
Рух справи
1.      ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, Рада), за участю третіх осіб: прокурора Тернопільської області ОСОБА_3, заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_2 , у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення ВРП від 13 вересня 2018 року № 2906/0/15-18 «Про залишення без змін рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 28 березня 2018 року № 130дп-18 про закриття дисциплінарного провадження стосовно прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 та заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_2 » на підставі пункту 4 частини першої статті 54 Закону № 1798-VIII, а справу направити на повторний розгляд.
2.        На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що оскаржуване рішення ВРП є протиправним, оскільки не містить посилань на правові та фактичні підстави і мотиви, якими керувалася ВРП при обґрунтуванні своїх висновків, та прийняте без всебічного, повного та об`єктивного розгляду й оцінки всіх доводів, а також з порушенням процедури. Зокрема, на переконання позивача, рішення ВРП не містить посилань на підстави та мотиви, з яких відповідач дійшов висновків: про відсутність у діях прокурорів дисциплінарного проступку; про відсутність в діях ОСОБА_2 дисциплінарного проступку внаслідок втручання ним у роботу суду та перевищення своїх повноважень; про відсутність у діях прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 та його заступника ОСОБА_2 дисциплінарного проступку внаслідок втручання ними в приватне життя скаржника. Позивач наголошував, що ВРП не з`ясувала причини його неявки, а ухвалила рішення про здійснення розгляду справи за його відсутності, чим порушила його права на участь та захист своїх порушених прав та інтересів у державному органі. Також, на переконання позивача, ВРП не дотрималась положень частини сьомої статті 49, статті 53 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII, тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), пункту 5.19 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням ВРП від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17 (далі - Регламент, тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), що полягало в неоголошенні доповідачем під час розгляду дисциплінарної справи доводів скарги ОСОБА_1 , який був відсутній на засіданні.
3.        Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07 вересня 2020 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.
4.        Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Великої Палати Верховного Суду з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, встановлення обставин, що не відповідають дійсності, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, правовим висновкам Верховного Суду і Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Бурмич та інші проти України» від 12 жовтня 2017 року, неправильність застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07 вересня 2020 року повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, визнати протиправним та скасувати рішення ВРП від 13 вересня 2018 року № 2906/0/15-18 «Про залишення без змін рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 28 березня 2018 року № 130дп-18 про закриття дисциплінарного провадження стосовно прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 та заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_2 » на підставі пункту 4 частини першої статті 54 Закону № 1798-VIII, справу направити на повторний розгляд відповідачу.
5.        Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 23 листопада 2020 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07 вересня 2020 року, а ухвалою від 12 січня 2021 року призначила справу № 9901/817/18 до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
6.        28 грудня 2020 року до Великої Палати Верховного Суду від ВРП надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
7.        08 квітня 2021 року на електронну адресу Великої Палати Верховного Суду надійшла заява від ОСОБА_1 про участь його представників - адвокатів Мележик Л. Г. та Чорноткач Н. З. у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова. 09 квітня 2021 року засобами поштового зв`язку до Великої Палати Верховного Суду надійшла письмова заява скаржника аналогічного змісту. 
8.        08 квітня 2021 року до Великої Палати Верховного Суду від ВРП надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
9.        Ухвалами Великої Палати Верховного Суду від 12 квітня 2021 року зазначенні заяви ОСОБА_1 та ВРП про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції були задоволенні.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
10.     Наказом Генерального прокурора України від 15 липня 2016 року № 138к ОСОБА_3 призначено на посаду прокурора Тернопільської області строком на п`ять років. Дисциплінарних стягнень не має, неодноразово заохочувався Генеральним прокурором України, нагороджений нагрудними знаками за службу в органах прокуратури. Наказом Генерального прокурора України Рябошапки Р. Г. від 06 вересня 2019 року ОСОБА_3 звільнено з посади прокурора Тернопільської області.
11.      ОСОБА_2 працює в органах прокуратури з 2000 року. Наказом Генерального прокурора України від 16 липня 2014 року № 1029к ОСОБА_2 призначено на посаду заступника прокурора Тернопільської області. З лютого 2018 року працює заступником прокурора Полтавської області. Дисциплінарних стягнень не має, заохочувався Генеральним прокурором України та керівництвом прокуратури Тернопільської області.
12.     Наказом прокурора Тернопільської області від 11 липня 2016 року № 138 «Про розподіл обов`язків між керівництвом прокуратури Тернопільської області» встановлено, зокрема: за прокурором Тернопільської області ОСОБА_3 закріпити загальне керівництво та питання загальної організації роботи; за заступником прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 закріпити відповідальність за стан організації роботи з питань відділу представництва інтересів громадян або держави в суді та при виконанні судових рішень, а також прокурора прокуратури з питань організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції.
13.     Наказом прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 від 03 серпня 2016 року № 142 «Про розподіл обов`язків між керівництвом прокуратури Тернопільської області» розподіл вищезазначених обов`язків не змінився.
14.     Наказом прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 від 09 лютого 2017 року № 7 про внесення змін до наказу прокурора Тернопільської області від 03 серпня 2016 року № 142 виключено серед обов`язків ОСОБА_2 відповідальність за організацію роботи з питань прокурора прокуратури з питань організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції.
15.     З 02 квітня 2015 року ОСОБА_1 обіймав посаду начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області.
16.     У зв`язку з набранням чинності з 15 липня 2015 року Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII, тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Генеральною прокуратурою України прийнято наказ від 15 липня 2015 року № 55ш, згідно з яким, зокрема: ліквідовано у структурі та штатному розписі прокуратури Тернопільської області управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні; зобов`язано скоротити у структурі та штатному розписі прокуратури Тернопільської області 78 посад з подальшим зарахуванням вивільнених одиниць до резерву Генеральної прокуратури України; утворено в структурі прокуратури Тернопільської області за рахунок резерву Генеральної прокуратури України управління нагляду у кримінальному провадженні, у яке ввійшов відділ приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури області.
17.     Наказом прокурора Тернопільської області ОСОБА_19 від 03 грудня 2015 року № 1119-к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області та з органів прокуратури у зв`язку з реорганізацією органів прокуратури та скороченням кількості прокурорів прокуратури Тернопільської області відповідно до вимог пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII та пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України, на підставі наказу Генеральної прокуратури України від 15 липня 2015 року № 55ш.
18.     Згідно із записом № 79 у Книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них ОСОБА_1 видано трудову книжку при звільненні на підставі наказу від 03 грудня 2015 року № 1119-к, що підтверджується його підписом у відповідній графі.
19.     У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до прокуратури Тернопільської області, у якому заявив такі вимоги: визнати протиправними дії посадових осіб прокуратури Тернопільської області щодо організації і проведення безпідставного звільнення з посади начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області та з органів прокуратури;  скасувати наказ прокурора Тернопільської області ОСОБА_19 від 03 грудня 2015 року № 1119-к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області та з органів прокуратури; поновити з 03 грудня 2015 року ОСОБА_1 на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури області; скасувати запис у трудовій книжці про звільнення ОСОБА_1 ; стягнути на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу; зобов`язати керівника прокуратури Тернопільської області негайно поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури області.
Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року у справі № 819/3567/15 у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року скасовано постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року у справі № 819/3567/15 та прийнято нову - про часткове задоволення позову. Визнано протиправними дії прокуратури Тернопільської області щодо організації та безпідставного звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації та з органів прокуратури. Скасовано наказ прокурора Тернопільської області ОСОБА_19 від 03 грудня 2015 року № 1119-к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області та з органів прокуратури. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Тернопільської області з 04 грудня 2015 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань прокуратури Тернопільської області на користь ОСОБА_1 83 297,79 грн середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Установлено, що постанова в частині поновлення на публічній службі та стягнення оплати за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць 11 433,03 грн підлягає негайному виконанню.
Львівським апеляційним адміністративним судом 12 липня 2016 року видано виконавчий лист № 819/3567/15/876/1837/16 у справі № 819/3567/15, у якому зазначено, що постановою від 12 липня 2016 року: визнано протиправними дії прокуратури Тернопільської області щодо організації та безпідставного звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації та з органів прокуратури. Скасовано наказ прокурора Тернопільської області ОСОБА_19 від 03 грудня 2015 року № 1119-к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області та з органів прокуратури. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Тернопільської області з 04 грудня 2015 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань прокуратури Тернопільської області на користь ОСОБА_1 83 297,79 грн середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Установлено, що постанова в частині поновлення на публічній службі та стягнення оплати за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць 11 433,03 грн підлягає негайному виконанню. Цим виконавчим листом встановлено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання - до 12 липня 2017 року та строк для подачі звіту про виконання судового рішення - 12 липня 2017 року.
20.     13 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до в. о. прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 із заявою про поновлення на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Тернопільської області з 04 грудня 2015 року та про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань прокуратури області середньомісячного заробітку в сумі 83 297,79 грн за час вимушеного прогулу, до якої долучено копію постанови від 12 липня 2016 року та виконавчий лист у справі № 819/3567/15.
21.     В. о. прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 листом від 14 липня 2016 року № 11/473вих-16 повідомив ОСОБА_1 про незрозумілість резолютивної частини постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15 у частині незазначення повної і точної назви посади, на яку поновлено ОСОБА_1 , у зв`язку із чим прокуратурою Тернопільської області подано до суду заяву від 13 липня 2016 року № 11/457вих-16 (за підписом ОСОБА_2 ) про роз`яснення резолютивної частини судового рішення.
22.     11 серпня 2016 року позивач звернувся до прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 із заявою про повідомлення причин тривалого незабезпечення виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15.
23.     Листом прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 від 26 серпня 2016 року № 11/974-16 повідомлено ОСОБА_1 про те, що нечіткість формулювання резолютивної частини постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15 породжує труднощі в належному виконанні такого судового рішення, а згідно з розміщеною на офіційному вебсайті Львівського апеляційного адміністративного суду інформацією розгляд заяви прокуратури Тернопільської області про роз`яснення вказаного судового рішення відбудеться 27 вересня 2016 року.
24.     Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року за наслідками розгляду питання в порядку письмового провадження виправлено описку, допущену в резолютивній частині постанови від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15, шляхом викладення абзацу п`ятого в такій редакції: «Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області з 04 грудня 2015 року».
25.     Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року за наслідками розгляду питання в порядку письмового провадження задоволено заяву прокуратури Тернопільської області про роз`яснення постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15 та роз`яснено, що ОСОБА_1 необхідно поновити на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області з 04 грудня 2015 року.
26.     Прокуратура Тернопільської області 04 жовтня 2016 року звернулася до суду із заявою (за підписом ОСОБА_2 ) про роз`яснення постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року та ухвали цього ж суду від 27 вересня 2016 року про виправлення описки у справі № 819/3567/15, в обґрунтування якої посилалася на необхідність уточнення назви посади, на яку поновлено ОСОБА_1 , оскільки на посаду начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області він не призначався, а наказом прокурора Тернопільської області ОСОБА_19 від 03 рудня 2015 року № 1119-к ОСОБА_1 був звільнений з посади начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області та з органів прокуратури.
27.     07 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 із заявою про повернення виконавчого листа від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15 для його пред`явлення до примусового виконання.
28.     Начальник відділу роботи з кадрами прокуратури Тернопільської області Кнобель Ю. довідкою від 18 жовтня 2016 року повідомив ОСОБА_1 про те, що виконавчий лист від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15 знаходиться в матеріалах наглядового провадження за зверненням ОСОБА_1 та може бути отриманий у відділі роботи з кадрами в будь-який робочий день протягом робочого часу.
29.     Заступник прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 листом від 20 жовтня 2016 року № 05/945-16 повідомив ОСОБА_1 про подання прокуратурою Тернопільської області касаційної скарги на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року про виправлення описки у справі № 819/3567/15, а також про звернення до Львівського апеляційного адміністративного суду із заявою про роз`яснення постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року та ухвали від 27 вересня 2016 року про виправлення описки у справі № 819/3567/15.
30.      ОСОБА_1 31 жовтня 2016 року особисто у відділі роботи з кадрами прокуратури Тернопільської області отримав оригінал виконавчого листа від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15.
31.     Вищий адміністративний суд України постановив ухвали від: 04 серпня 2016 року про відкриття провадження за касаційною скаргою прокуратури Тернопільської області на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15 (касаційне провадження К/800/21314/16); 07 листопада 2016 року про відкриття провадження за касаційною скаргою прокуратури Тернопільської області на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року у справі № 819/3567/15 про роз`яснення судового рішення (касаційне провадження К/800/28251/16); 07 листопада 2016 року про відкриття провадження за касаційною скаргою прокуратури Тернопільської області на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року у справі № 819/3567/15 про виправлення описки в постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року (касаційне провадження К/800/28223/16); 07 листопада 2016 року про відмову в задоволенні клопотання прокуратури Тернопільської області про зупинення виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року про виправлення описки у справі № 819/3567/15 (касаційне провадження К/800/28223/16).
32.     З 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд як найвищий суд у системі судоустрою України, у зв`язку із чим відповідно до пункту 7 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий адміністративний суд України припинив свою діяльність.
Відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» з Вищого адміністративного суду України до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду за правилами пункту 4 частини першої розділу VІІ «Перехідні положення» цього Кодексу передано матеріали касаційних проваджень К/800/21314/16, К/800/28251/16, К/800/28223/16, яким присвоєно нові номери: К/9901/12018/18, К/9901/12022/18, К/9901/12023/18 відповідно.
33.     Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25 вересня 2019 року закрито касаційне провадження за касаційними скаргами прокуратури Тернопільської області на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року про виправлення описки та про роз`яснення судового рішення у справі № 819/3567/15 на підставі пункту 2 частини першої статті 339 КАС України. Суд касаційної інстанції, застосовуючи приписи статті 10, 11 Закону № 1697-VII, виходив з того, що заступник прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 був уповноважений підписувати касаційні скарги, представляючи інтереси прокуратури, лише в разі відсутності на дату їх підписання і подання прокурора Тернопільської області та його першого заступника, однак докази таким обставинам станом на дати подання таких скарг (04 серпня і 24 жовтня 2016 року) відсутні.
34.     Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 14 листопада 2016 року відкрито виконавче провадження за № 52876084 з виконання виконавчого листа № 819/3567/15/876/1837/16. Боржнику (прокуратурі Тернопільської області) запропоновано виконати судове рішення негайно.
35.     Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року (повний текст складено 22 листопада 2016 року) за наслідками розгляду питання у відкритому судовому засіданні відмовлено в задоволенні заяви прокуратури Тернопільської області про роз`яснення постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року та ухвали від 27 вересня 2016 року у справі № 819/3567/15.
36.     28 листопада та 27 грудня 2016 року прокуратура Тернопільської області направляла до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України клопотання про відстрочення виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15, в обґрунтування якого наголошувала на наявності об`єктивних перешкод для поновлення ОСОБА_1 на посаді, на яку він не призначався та з якої не звільнявся. Крім того, вказано про невідповідність виконавчого листа резолютивній частині постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15.
37.     Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України сформовано вимогу від 27 грудня 2016 року № 673/5-20.1 про негайне виконання прокуратурою Тернопільської області виконавчого листа Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року № 819/3567/15/876/1837/16, яку отримано прокуратурою Тернопільської області 11 січня 2017 року.
38.     Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 27 грудня 2016 року на прокуратуру Тернопільської області накладено штраф у сумі 5 100,00 грн за невиконання у встановлений виконавцем строк без поважних причин судового рішення у справі № 819/3567/15.
39.     29 грудня 2016 року прокуратура Тернопільської області подала до суду: 
1) Заяву про забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій щодо виконання постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 27 грудня 2016 року про накладення штрафу у виконавчому провадженні № 52876084.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 січня 2017 року у справі № 819/1761/16, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року, у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
2) Адміністративний позов, у якому просила: визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 27 грудня 2016 року у виконавчому провадженні № 52876084 про накладення штрафу; визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийняти рішення щодо заявлених прокуратурою Тернопільської області 28 листопада 2016 року клопотань у виконавчому провадженні № 52876084.
Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2017 року у справі № 819/1761/16 у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2017 року постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2017 року у справі № 819/1761/16 скасовано та прийнято нову - про задоволення позову. 
Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 16 та 17 серпня 2017 року відкрито касаційні провадження за касаційними скаргами Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2017 року у справі № 819/1761/16.
Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25 вересня 2019 року касаційні скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2017 року у справі № 819/1761/16 скасовано і залишено позовну заяву без розгляду на підставі частини першої статті 354 КАС України з урахуванням пункту 2 частини першої статті 240 цього Кодексу: суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду у разі, якщо позовну заяву підписано особою, яка не має права підписувати її (К/9901/29629/18, К/9901/29630/18). Суд касаційної інстанції, застосовуючи приписи ст. 10, 11 Закону № 1697-VII, виходив з того, що заступник прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 був уповноважений підписувати позов, представляючи інтереси прокуратури, лише в разі відсутності на дату його підписання і подання прокурора Тернопільської області та його першого заступника, однак докази таким обставинам станом на дату подання такого позову (29 грудня 2016 року) відсутні.
40.     Наказом в. о. прокурора Тернопільської області Голомші М. Я. від 13 січня 2017 року № 23к на підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року та постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 14 листопада 2016 року, керуючись пунктом 2 частини першої статті 11, підпунктом 4 пункту 5-1 розділу ХІІ «Перехідні положення» Закону № 1697-VII, статтею 235 Кодексу законів про працю України, старшого радника юстиції ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області з 04 грудня 2015 року та зобов`язано відділ фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури області виплатити ОСОБА_1 кошти в сумі 11 433,03 грн за час вимушеного прогулу.
41.     21 січня 2017 року ОСОБА_1 отримав засобами поштового зв`язку копію наказу в. о. прокурора Тернопільської області Голомші М. Я. від 13 січня 2017 року № 23к.
42.     Листом в. о. прокурора Тернопільської області Голомші М. Я. від 13 січня 2017 року № 11/55 повідомлено головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про виконання судового рішення у справі № 819/3567/15 шляхом прийняття наказу від 13 січня 2017 року № 23к.
43.     У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до прокуратури Тернопільської області, у якому просив визнати протиправними дії посадових осіб прокуратури Тернопільської області щодо безпідставного невиконання рішення суду про негайне поновлення на посаді та в органах прокуратури, виплати йому заробітної плати, а також стягнути з прокуратури Тернопільської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за невиконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15 за період з 13 липня 2016 року по 12 січня 2017 року в сумі 71 864,76 грн.
Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2017 року у справі № 819/37/17 позов задоволено частково. Визнано протиправними дії посадових осіб прокуратури Тернопільської області щодо безпідставного невиконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15 у частині поновлення ОСОБА_1 на публічній службі, яка підлягає негайному виконанню, та виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань прокуратури Тернопільської області на користь ОСОБА_1 69 687,04 грн середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за період з 13 липня 2016 року по 12 січня 2017 року, провівши необхідні відрахування з обов`язкових податків і зборів. Постанова в частині стягнення оплати за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць 11 433,03 грн підлягає негайному виконанню. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
44.     Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 02 лютого 2017 року на прокуратуру Тернопільської області накладено штраф у сумі 10 200,00 грн за повторне невиконання судового рішення без поважних причин.
45.     Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повторно сформовано вимогу від 03 лютого 2017 року № 673/5-20.1 про негайне виконання прокуратурою Тернопільської області виконавчого листа Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року № 819/3567/15/876/1837/16.
46.     Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року (повний текст виготовлено 14 квітня 2017 року) у справі № 819/198/17, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року, позов прокуратури Тернопільської області до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною і скасування постанови від 02 лютого 2017 року задоволено в повному обсязі.
Суди виходили з того, що прокуратурою Тернопільської області наказом від 13 січня 2017 року № 23к поновлено старшого радника юстиції ОСОБА_1 на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області, чим фактично виконано постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року (вступна та резолютивна частини), постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2017 року (повний текст) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року у справі № 819/198/17.
Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25 вересня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Вступну та резолютивну частину постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року, постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року у справі № 819/198/17 скасовано і залишено позовну заяву без розгляду на підставі частини першої статті 354 КАС України з урахуванням пункту 2 частини першої статті  240 цього Кодексу: суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду у разі, якщо позовну заяву підписано особою, яка не має права підписувати її (К/9901/15728/18). Суд касаційної інстанції, застосовуючи приписи статті 10, 11 Закону № 1697-VII, виходив з того, що заступник прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 був уповноважений підписувати позов, представляючи інтереси прокуратури, лише в разі відсутності на дату його підписання і подання прокурора Тернопільської області та його першого заступника, однак докази таким обставинам станом на дату подання такого позову (09 лютого 2017 року) відсутні.
47.     У березні 2017 року прокуратура Тернопільської області звернулася до суду з позовом (за підписом заступника прокурора Тернопільської області ОСОБА_2) до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - ОСОБА_1 , у якому заявила вимоги про: визнання протиправною бездіяльності головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімової А. Н., яка полягала в незакінченні виконавчого провадження № 52876084; зобов`язання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімової А. Н. прийняти рішення щодо закінчення виконавчого провадження № 52876084 шляхом прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 березня 2018 року у справі № 819/478/17, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2018 року, вказану позовну заяву залишено без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 240 КАС України.
48.     Згідно з доповідною запискою начальника управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області від 23 січня 2017 року, фотокопіями з камер відеоспостереження паркувальної зони 23 січня 2017 року та актом прокуратури Тернопільської області від 23 січня 2017 року № 11-/101вих-16 ОСОБА_1 прибув у прокуратуру Тернопільської області 23 січня 2017 року о 09 год 21 хв, де у відділі організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів залишив заяву про підтвердження отримання 21 січня 2017 року наказу від 13 січня 2017 року № 23к про поновлення на роботі та покинув приміщення о 09 год 30 хв.
49.     Заступник прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 звертався до в. о. головного лікаря комунального закладу Тернопільської районної ради «Тернопільське районне територіальне медичне об`єднання» із запитом від 30 січня 2017 року № 11/128вих-17 та до начальника управління охорони здоров`я Тернопільської обласної державної адміністрації із запитами від 25 січня 2017 року № 11/116вих-17 та від 06 лютого 2017 року № 11/157вих-17 щодо перебування ОСОБА_1 на лікуванні та видачі листів непрацездатності в період з 13 січня 2017 року.
50.     У відповідь на вказані запити на адресу заступника прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 надіслано: лист в. о. головного лікаря від 02 лютого 2017 року № 80 про перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні з 23 по 31 січня 2017 року, про що виписано відповідний лист непрацездатності; лист заступника начальника управління охорони здоров`я облдержадміністрації від 08 лютого 2017 року № 427/17-02 про неможливість надати інформацію про факт звернення ОСОБА_1 за медичною допомогою до закладів охорони здоров`я Тернопільської області без його згоди з метою забезпечення права особи на таємницю про стан здоров`я.
51.     Згідно з рапортами, актами про відсутність на робочому місці, доповідними записками, фотокопіями з камер відеоспостереження паркувальної зони, ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці протягом робочих днів у періоди з 16 по 20 січня 2017 року, з 24 січня по 14 квітня 2017 року. Зв`язатися з ОСОБА_1 у телефонному режимі з 13 січня 2017 року не вдалося, що підтверджується фотокопіями екрану телефону та витягами розшифровки телефонних розмов.
52.     Комісією у складі працівників прокуратури Тернопільської області складено акт від 12 квітня 2017 року про те, що в телефонному режимі ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень щодо невиконання трудових обов`язків та про причини відсутності на роботі не повідомив.
53.     Наказом Генерального прокурора України від 05 квітня 2017 року № 36ш, зокрема: ліквідовано у структурі та штатному розписі відділ приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області.
54.     Наказом прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 від 14 квітня 2017 року № 263к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області на підставі пункту 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України: прогул (у тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
55.      ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: визнати дії прокурора прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 щодо прийняття наказу від 14 квітня 2017 року № 263к про звільнення з органів прокуратури Тернопільської області протиправними; визнати протиправним і скасувати наказ прокурора Тернопільської області від 14 квітня 2017 року № 263к про звільнення з посади начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області за прогул.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2018 року у справі № 819/848/17, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2018 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 від 14 квітня 2017 року № 263-к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області за прогул. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року касаційну скаргу прокуратури Тернопільської області задоволено частково. Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2018 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2018 року у справі № 819/848/17 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. (К/9901/62551/18). Суд касаційної інстанції виходив з того, що судами не було дотримано принципу офіційності, що полягало в невстановленні фактичних обставин справи, які входять до предмета доказування, а саме: не з`ясовано, чи було дотримано прокуратурою Тернопільської області процедури звільнення ОСОБА_1 у порядку дисциплінарного провадження згідно з Дисциплінарним статутом відповідно до підпункту 5 пункту 5-1 розділу XIII «Перехідні положення» Закону № 1697-VII.
56.     Наказом прокурора Тернопільської області від 30 жовтня 2018 року № 976к ОСОБА_1 призначено з 30 жовтня 2018 року на вакантну посаду прокурора відділу процесуального керівництва прокуратури Тернопільської області, звільнивши його з посади начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області. На вказаному наказі міститься відмітка за підписом ОСОБА_1 про його незгоду з наказом у частині звільнення.
57.     20 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - КДКП, Комісія) з дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором Тернопільської області ОСОБА_3 та його заступником ОСОБА_2 дисциплінарного проступку, який ним був кваліфікований як порушення пунктів 1, 5 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII: невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків; вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури.
58.     Дисциплінарна скарга мотивована тим, що прокурор Тернопільської області ОСОБА_3 та його заступник ОСОБА_2 здійснювали діяльність з перешкоджання та унеможливлення виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15 про поновлення ОСОБА_1 на публічній службі та виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу, незважаючи на відкриття відповідного виконавчого провадження постановою від 14 листопада 2016 року. На думку скаржника, у прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 була можливість виконати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15 про поновлення ОСОБА_1 на публічній службі, оскільки посада, на яку позивача було поновлено вказаним судовим рішенням, існувала до квітня 2017 року. Однак ОСОБА_3 відповідних дій з виконання судового рішення у справі № 819/3567/15 не вчинив, а навпаки - ініціював (шляхом звернення до Генеральної прокуратури України з поданням) у квітні 2017 року ліквідацію відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації у структурі та штатному розписі прокуратури Тернопільської області, до якого входила посада начальника, на яку ОСОБА_1 зобов`язано поновити судовим рішенням у справі № 819/3567/15, а також наказом від 14 квітня 2017 року протиправно звільнив ОСОБА_1 з посади, незважаючи на те, що трудові відносини між ним і прокуратурою Тернопільської області не відновлювалися. Так, на думку ОСОБА_1 , наказ від 13 січня 2017 року № 23к є формальним актом і не свідчить про виконання судового рішення у справі № 819/3567/15, оскільки цим наказом фактично поновлено ОСОБА_1 на іншій посаді, ніж та, на яку його зобов`язано поновити постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15 і яка відсутня в штаті органу, без встановлення заробітної плати, зазначення обсягу й умов праці та без допуску його до роботи. При цьому, про невідновлення трудових правовідносин між ОСОБА_1 та прокуратурою Тернопільської області на підставі наказу від 13 січня 2017 року № 23к свідчить відсутність запису в трудовій книжці, щомісячного табелю про вихід на роботу, звітів про роботу, непроведення нарахувань та виплат заробітної плати, перерахунків податків у Державний бюджет України, а також нереагування на тривалу (понад 3 місяці) відсутність на роботі ОСОБА_1 . Крім того, скаржник у дисциплінарній скарзі наголошує на тому, що ОСОБА_2 як заступник прокурора Тернопільської області підписував процесуальні документи (зокрема, позови, касаційні скарги) у справах з приводу поновлення ОСОБА_1 на публічній службі та здійснював вплив на правосуддя шляхом ініціювання проведення стосовно суддів, призначених до розгляду таких справ, перевірок правоохоронними органами щодо повноти задекларованих ними доходів у 2015 році та відповідності цих доходів їх рівню проживання.
59.     Автоматизованою системою розподілу дисциплінарних скарг для вирішення питання про відкриття дисциплінарного провадження за вказаною дисциплінарною скаргою визначено члена КДКП ОСОБА_8, яким 24 жовтня 2017 року прийнято рішення про відкриття дисциплінарного провадження № 708дс-17 щодо прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 та його заступника ОСОБА_2 .
60.     Член Комісії ОСОБА_8 склав висновок від 18 грудня 2017 року № 11/2/4-708дс-216дп-17 з пропозицією щодо: притягнення прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності у виді догани за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII; закриття дисциплінарного провадження щодо заступника прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 з огляду на відсутність у його діях ознак дисциплінарного проступку, передбаченого пунктами 1, 5 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII.
61.     Рішенням КДКП від 28 березня 2018 року № 130дп-18 закрито дисциплінарне провадження № 11/2/4-708дс-216дп-17 щодо прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 та заступника прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 .
КДКП надано дозвіл ОСОБА_1 оскаржити її рішення від 28 березня 2018 року до ВРП.
62.     16 та 23 травня 2018 року за вхідними номерами М-1993/0/7-18 та 4478/0/8-18 до ВРП надійшли аналогічні за змістом скарги ОСОБА_1 на рішення КДКП від 28 березня 2018 року № 130дп-18 про закриття дисциплінарного провадження № 11/2/4-708дс-216дп-17 щодо прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 та заступника прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 .
Аргументуючи скарги ОСОБА_1 посилався на те, що рішення КДКП від 28 березня 2018року № 130дп-18 є необґрунтоване та невмотивоване, прийняте з порушенням вимог частин четвертої, десятої статті 46, частин шостої, сьомої статті  48 Закону № 1697-VII, пунктів 63, 108-110, 120-122 Положення про порядок роботи КДКП, прийнятого Всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року, оскільки не містить відображення, а також аргументованої оцінки вимогам законів усіх наведених у дисциплінарній скарзі фактів щодо вчинення прокурором та його заступником дисциплінарних проступків та обставин, встановлених під час дисциплінарного провадження. Зокрема, не перевірено Комісією обставин щодо збирання та оприлюднення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 конфіденційної інформації про ОСОБА_1 та його рідних.
63.     Ухвалою ВРП від 12 липня 2018 року продовжено строк розгляду скарги ОСОБА_1 на шістдесят днів у зв`язку з необхідністю здійснити додаткову перевірку обставин дисциплінарного провадження.
64.     За результатами перевірки скарги ОСОБА_1 членом Ради ОСОБА_17 складено висновок від 30 серпня 2018 року з пропозицією залишити рішення КДКП від 28 березня 2018 року № 130дп-18 без змін.
65.     ВРП засобами поштового зв`язку надіслано ОСОБА_1 , прокурору Тернопільської області ОСОБА_3 , заступнику прокурора Полтавської області ОСОБА_2 рекомендовані листи від 03 вересня 2018 року № 30915/0/9-18, 30912/0/9-18 та 30913/0/9-18 з повідомленнями про вручення, у яких зазначено про проведення 13 вересня 2018 року о 10 год 00 хв засідання з розгляду скарги ОСОБА_1 на рішення Комісії від 28 березня 2018 року № 130дп-18.
66.     Згідно з листом Тернопільської дирекції Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» від 20 листопада 2018 року № 201-04-880 рекомендований лист за № 0405038052527, адресований ВРП на ім`я ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), надійшов на поштове відділення поштового зв`язку 07 вересня 2018 року та вручений адресату особисто 17 вересня 2018 року.
67.     Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , прокурору Тернопільської області ОСОБА_3 , заступнику прокурора Полтавської області ОСОБА_2 повідомлення про проведення засідання ВРП надсилалися й електронною поштою. Зазначена інформація була оприлюднена також на офіційному вебсайті Ради.
68.     10 вересня 2018 року до ВРП надійшов лист заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_2 , у якому він просив здійснювати розгляд скарги ОСОБА_1 без його участі.
69.     ВРП на засіданні за участю прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 та 16-ти членів Ради прийняла рішення від 13 вересня 2018 року № 2906/0/15-18 про залишення рішення КДКП від 28 березня 2018 року № 130дп-18 без змін.
Згідно з витягом з протоколу засідання ВРП від 13 вересня 2018 року № 66 «за» залишення спірного рішення КДКП проголосувало 13 членів ВРП, «проти» - 3, «не брали участі в голосуванні» - 0.
70.     Заступник прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 надіслав в. о. начальника управління захисту економіки в Тернопільській області Департаменту захисту економіки Національної поліції Трусю В. Р. лист від 07 липня 2017 року № 408, у якому повідомлено про з`ясування, що в деклараціях суддів Тернопільського окружного адміністративного суду ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вартість набутих об`єктів власності значно перевищує вартість сукупного доходу. У вказаному листі запропоновано провести відповідну перевірку з приводу таких обставин.
71.      ОСОБА_1 звернувся до Національного антикорупційного бюро України із заявою від 06 грудня 2016 року (вх. № М-12541 від 07 грудня 2016 року) про можливі зловживання владою та службовим становищем посадовими особами прокуратури Тернопільської області (заступниками прокурора Тернопільської області ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_2 та начальником кадрового підрозділу прокуратури Тернопільської області ОСОБА_12 ) щодо незаконного звільнення ОСОБА_1 згідно з наказом прокурора Тернопільської області від 03 грудня 2015 року № 1119-к, що містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 172, частиною другою статті 364, частиною першою статті 366, частиною другою статті 382 та частиною другою статті 384 Кримінального кодексу України (далі - КК України).
72.     Генеральна прокуратура України листом від 09 грудня 2016 року № 11-006/44614 повідомила ОСОБА_1 про відсутність підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
73.     Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18 січня 2017 року у справі № 760/22125/16-к зобов`язано уповноважених службових осіб Національного антикорупційного бюро України вжити дії щодо внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей на підставі заяви ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення, зареєстрованої 07 грудня 2016 року за вх. № М-12541.
74.     На виконання вищевказаної ухвали уповноваженими посадовими особами Національного антикорупційного бюро України внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 14 лютого 2017 року за № 52017000000000103 за попередньою кваліфікацією за частиною другою статті 382 КК України за фактом можливого умисного невиконання працівниками прокуратури Тернопільської області ОСОБА_2 та ОСОБА_12 постанови суду, що набрала законної сили та підлягала негайному виконанню в частині поновлення на публічній службі ОСОБА_1 та стягнення на його користь оплати за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць та розпочато досудове розслідування.
75.     Постановою заступника Генерального прокурора України від 27 лютого 2017 року визначено підслідність у кримінальному провадженні від 14 лютого 2017 року № 52017000000000103 за Генеральною інспекцією Генеральної прокуратури України.
76.     Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах відділу досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених прокурорами та працівниками органів прокуратури слідчого управління Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України ОСОБА_13 від 06 квітня 2017 року відмовлено ОСОБА_1 у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні № 52017000000000103 на підставі його заяви від 29 березня 2017 року.
77.     Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 квітня 2017 у справі № 757/23859/17-к скасовано постанову старшого слідчого в особливо важливих справах відділу досудового розслідування кримінальних проваджень, вчинених прокурором та працівниками органів прокуратури слідчого управління Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України ОСОБА_13 від 06 квітня 2017 року.
78.     Постановою прокурора відділу процесуального керівництва Корецького О. П. від 11 серпня 2017 року вирішено об`єднати кримінальні провадження № 42017000000002570, 42017000000002571, 42017000000002572 та 42017000000002573 і здійснювати подальше досудове розслідування у кримінальному провадженні № 52017000000000103 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 384, частиною другою статті 382, частиною першою статті 366 та частиною другою статті 364 КК України.
79.     Постановою прокурора відділу процесуального керівництва Корецького О. П. від 11 серпня 2017 року визначено підслідність у кримінальному провадженні від 14 лютого 2017 року № 52017000000000103 за Національним антикорупційним бюро України.
80.     Постановою детектива Національного бюро Першого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України Вороніжського Я. В. від 25 вересня 2017 року кримінальне провадження № 52017000000000103 закрито в частині, передбаченій частиною другою статті 364 КК України, у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу зазначеного кримінального правопорушення.
81.     Постановою начальника третього відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Крикуна В. від 19 жовтня 2017 року визначено підслідність у кримінальному провадженні № 52017000000000103 за Генеральною інспекцією Генеральної прокуратури України.
82.     Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 10 січня 2018 року у справі № 760/24823/17 скасовано постанову детектива Національного бюро Першого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України Вороніжського Я. В. від 25 вересня 2017 року.
83.     Постановою старшого слідчого в ОВС Генеральної прокуратури України від 07 березня 2018 року закрито кримінальне провадження від 14 лютого 2017 року № 52017000000000103.
84.     Прокурором першого відділу процесуального керівництва Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України Паховичем М. М. 30 березня 2018 року скасовано постанову від 07 березня 2018 року про закриття кримінального провадження № 52017000000000103.
85.     Судом першої інстанції встановлено, що досудове розслідування в кримінальному провадженні № 52017000000000103 триває та здійснюється слідчим відділом слідчого управління Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України.
86.     07 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ЄСПЛ із заявою, яку зареєстровано за № 28532/17.
87.     Велика Палата ЄСПЛ 26 червня 2017 року прийняла рішення (набуло статусу остаточного 12 жовтня 2017 року), в якому встановила, що заява ОСОБА_1 є частиною процедури виконання пілотного рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року (заява № 40450/4), та вирішила, що відшкодування за системну проблему, порушену в заяві, має бути надано в рамках нагляду Комітету Міністрів. Так, зокрема, заяву ОСОБА_1 № 28532/17 вирішено приєднати до справи «Бурмич та інші проти України» та передати до Комітету Міністрів Ради Європи з метою її подальшого опрацювання в межах заходів загального характеру щодо виконання пілотного рішення по справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року № 40450/4.
Оцінка суду першої інстанції
88.     Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виходив з того, що оскаржуване рішення ВРП містить посилання на обставини справи, визначені законом підстави прийняття рішення та мотиви, з яких відповідач дійшов відповідних висновків. При цьому викладення таких мотивів у повній мірі підтверджує достатність законних підстав для висновку ВРП про обґрунтованість закриття КДКП дисциплінарного провадження стосовно прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 та його заступника ОСОБА_2 . За висновками суду першої інстанції, ВРП, приймаючи оскаржуване рішення, діяла в межах повноважень та у спосіб, передбачений законом, з урахуванням усіх обставин і належним наданням їм оцінки.
89.     Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду наголосив, що частини п`ята та шоста статті 30 Закону № 1798-VIІІ, а також пункт 5.9 Регламенту встановлюють для ВРП обов`язок повідомити про розгляд дисциплінарної скарги та викликати на її засідання не пізніш як за десять календарних днів до дня засідання лише особу, питання щодо якої має розглядатися, а не скаржника. Суд першої інстанції зауважив, що під вжитим у цьому випадку словосполученням «особа, питання щодо якої має розглядатися» слід розуміти особу, щодо якої розглядається питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, тобто прокурора.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду врахував, що ВРП у порядку, встановленому частиною четвертою статті 30 Закону № 1798-VIІІ, опублікувала на офіційному вебсайті інформацію про дату, час і місце проведення засідання ВРП з питання розгляду скарги ОСОБА_1 на рішення КДКП від 28 березня 2018 року № 130дп-18. Водночас ВРП завчасно повідомляла позивача про проведення засідання з розгляду його скарги на рішення КДКП від 28 березня 2018 року № 130дп-18 листами, надісланими електронною поштою та засобами поштового зв`язку (03 вересня 2018 року). При цьому лист надійшов до відділення поштового зв`язку 07 вересня 2018 року. На переконання суду першої інстанції, отримання ОСОБА_1 зазначених листів 17 вересня 2018 року, тобто після проведення засідання ВРП 13 вересня 2018 року, з огляду на перебування позивача на лікуванні в медичному закладі не є підставою для висновку про допущення відповідачем процедурних порушень.
Суд першої інстанції визнав безпідставними доводи позивача про те, що таке повідомлення було направлено йому на неправильну адресу, оскільки повідомлення направлялося на адресу, зазначену в його скарзі.
За висновками суду першої інстанції, ОСОБА_1 не вказав, яким чином його відсутність на засіданні ВРП могла вплинути на результат прийняття спірного рішення, а тому визнав безпідставними посилання ОСОБА_1 в обґрунтування звернення з цим позовом на допущення ВРП процедурних порушень щодо розгляду справи за його відсутності при прийнятті оскаржуваного рішення від 13 вересня 2018 року № 2906/0/15-18.
90.     Окрім цього, Касаційний адміністративний суду у складі Верховного Суду визнав такими, що не мають наслідком протиправність оскаржуваного рішення доводи позивача щодо порушення відповідачем пункту 5.19 Регламенту, яке полягало в неоголошенні доповідачем під час розгляду дисциплінарної справи доводів скарги ОСОБА_1 , який був відсутній на засіданні Ради. Суд першої інстанції врахував, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт неознайомлення членів ВРП з матеріалами дисциплінарної справи за скаргою ОСОБА_1 у спосіб, передбачений пунктами 5.1, 5.4, 5.5 Регламенту, водночас пункт 5.19 Регламенту не визначає необхідності дослівного цитування письмових пояснень учасника дисциплінарної справи, який запрошений, але не з`явився на засідання.
91.     Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду погодився з позицією ВРП про недоведеність факту вчинення прокурором Тернопільської області ОСОБА_3 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII (невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків), у вигляді перешкоджання виконання судового рішення у справі № 819/3567/15.
За наслідками розгляду справи суд першої інстанції встановив наявність об`єктивних перешкод у виконанні постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15, а також те, що прокуратурою як стороною у справі вчинялися необхідні дії щодо виконання судового рішення, які передбачені нормами КАС України. За позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, висновки судів за результатами розгляду адміністративних справ № 819/1761/16, 819/198/17 свідчать про те, що труднощі у виконанні судового рішення у справі № 819/3567/15 та незрозумілість порядку забезпечення такого виконання не були надуманими, завідомо необґрунтованими, очевидно безпідставними і такими, що спрямовані на штучне створення несприятливої ситуації для ОСОБА_1 .
На переконання суду першої інстанції, дії з прийняття прокуратурою Тернопільської області наказу від 13 січня 2017 року № 23к про поновлення старшого радника юстиції ОСОБА_1 на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області з 04 грудня 2015 року та зобов`язання відділу фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури області виплатити ОСОБА_1 кошти в сумі 11 433,03 грн за час вимушеного прогулу не свідчать про ухилення від виконання судового рішення у справі № 819/3567/15 чи перешкоджання в такому виконанні.
92.     За висновками Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, вчинені із січня по квітень 2017 року спроби прокуратури Тернопільської області з`ясувати причини неперебування позивача на робочому місці шляхом здійснення телефонних дзвінків ОСОБА_1 , звернення до Комунального закладу Тернопільської районної ради «Тернопільське районне територіальне медичне об`єднання» та управління охорони здоров`я Тернопільської обласної державної адміністрації із запитами від 25 січня 2017 року № 11/116вих-17 та від 06 лютого 2017 року № 11/157вих-17 щодо перебування ОСОБА_1 на лікуванні та видачі листів непрацездатності не є втручанням в особисте життя позивача. Здійснення фіксації телефонних дзвінків, фактів перебування в прокуратурі Тернопільської області, а також звернення до закладів охорони здоров`я були зумовлені саме необхідністю встановлення фактичних обставин неперебування ОСОБА_1 на робочому місці протягом тривалого часу, такі дії не містять у собі ознак порушень прав позивача на особисте життя, працю, вільне володіння, користування та розпорядження майновими правами.
93.     Також суд першої інстанції врахував, що в ОСОБА_1 з відповідачем існували певні труднощі з комунікацією, що, у свою чергу, також вплинуло на тривалість процедури виконання рішення суду та не може розцінюватися як дисциплінарний проступок суб`єкта владних повноважень.
94.     Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду взяв до уваги, що Велика Палата ЄСПЛ 26 червня 2017 року прийняла рішення (проголошено 12 липня 2017 року), у якому встановила, що заява ОСОБА_1 є частиною процедури виконання пілотного рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року № 40450/4, та вирішила, що відшкодування за системну проблему, порушену в заяві, має бути надано в рамках нагляду Комітету Міністрів. Так, зокрема, заяву ОСОБА_1 № 28532/17 вирішено приєднати до справи «Бурмич та Інші проти України» та передати до Комітету Міністрів Ради Європи з метою її подальшого опрацювання в межах заходів загального характеру щодо виконання пілотного рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року № 40450/4.
Водночас суд першої інстанції погодився з відповідачем про те, що ЄСПЛ за результатами розгляду питання, порушеного ОСОБА_1 , не приймав рішення щодо вжиття заходів індивідуального характеру, які б стосувалися конкретно позивача. Тому дійшов висновку, що застосовані вказаним рішенням заходи загального характеру спрямовані на комплексне вдосконалення системи виконання судових рішень національних судів в Україні та не підтверджують факту невиконання чи неналежного виконання своїх обов`язків у питаннях виконання судового рішення у справі № 819/3567/15 безпосередньо прокурором Тернопільської області ОСОБА_3 та його заступником ОСОБА_2 .
95.     Щодо доводів позивача про допущення ОСОБА_2 дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 5 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII, суд першої інстанції зауважив, що висновки судових інстанцій за наслідками розгляду справ № 819/478/17, 819/3567/15, 819/1761/16 та 819/198/17 щодо підписання позову/касаційної скарги заступником прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 за відсутності доказів наявності таких повноважень на представництво інтересів прокуратури Тернопільської області не є безумовною підставою для висновку про те, що зазначені дії ОСОБА_2 були зумовлені умислом у створенні перешкод для виконання судового рішення у справі № 819/3567/15.
96.     Також Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що звернення заступника прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 у лютому 2017 року до Департаменту захисту економіки Національної поліції України з приводу наявності підстав для перевірки задекларованих суддями Тернопільського окружного адміністративного суду доходів/витрат відповідає завданням прокуратури як суб`єкта у сфері протидії корупції та узгоджується з повноваженнями Департаменту захисту економіки Національної поліції України. Такі дії ОСОБА_2 станом на момент складення вказаного листа (07 лютого 2017 року) відповідали його службовим повноваженням.
97.     Сам факт наявності незакінченого досудового розслідування в кримінальному провадженні № 52017000000000103, порушеному за заявою ОСОБА_1 з приводу вчинення кримінальних правопорушень уповноваженими особами органів прокуратури, зокрема вчинення передбаченого статтею 382 КК України злочину ОСОБА_2 , за позицією суду першої інстанції, не є підставою для висновку про допущення останнім такого порушення. 
98.     Крім того, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду врахував, що наказом прокурора Тернопільської області від 30 жовтня 2018 року № 976к ОСОБА_1 призначено з 30 жовтня 2018 року на вакантну посаду прокурора відділу процесуального керівництва прокуратури Тернопільської області, що свідчить про відновлення трудових відносин публічної служби між позивачем та прокуратурою Тернопільської області.
Короткий зміст та обґрунтування наведених в апеляційній скарзі вимог
99.     В апеляційній скарзі ОСОБА_1 висловлює свою незгоду з рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07 вересня 2020 року, наголошує, що на час розгляду ВРП рішення суду у справі № 819/3567/15 прокурором Тернопільської області ОСОБА_3 та в. о. прокурора цієї області ОСОБА_2 не виконано, ОСОБА_1 на роботі не поновлено, заробітна плата йому не виплачена.
100.  Необхідність скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції скаржник обґрунтовує недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. Зокрема, ОСОБА_1 вважає недоведеним висновок суду першої інстанції про те, що ВРП належно повідомила скаржника про час та місце розгляду скарги, оскільки саме лише надсилання повідомлення, без доказів його отримання не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи. 
Водночас відповідач не надав жодного доказу про отримання позивачем повідомлення до моменту розгляду справи. Скаржник наголошує, що згідно трека відстеження листа повідомлення було направлено не на адресу його проживання в с. Гаї Шевченківські Тернопільського району, а в с. Козівка. 
Також в апеляційній скарзі наголошено, що відповідач не надав жодного доказу на підтвердження завчасного розміщення інформації про засідання на сайті. Скаржник не погоджується з висновками суду першої інстанції про можливість використання інтернет-ресурсів для ознайомлення на вебсайті ВРП, оскільки це не може заміняти письмове повідомлення. Також не погоджується з висновком про можливість участі в засіданні через представника, адже в цей час ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні.
101.  Встановлення судом першої інстанції факту оголошення на засіданні ВРП доводів скаржника ОСОБА_1 вважає надуманим, недоведеним та таким, що спростовується відеозаписом трансляції засідання.
102.  Скаржник зауважує, що обставини виконання прокурором ОСОБА_3 13 січня 2017 року рішення суду у справі № 819/3567/15, поновлення трудових прав ОСОБА_1 та сплати коштів є недоведеними, не відповідають дійсності та спростовуються рішенням суду у справі № 500/424/19, яке 15 травня 2020 року набрало законної сили.
103.  Також, на переконання скаржника, встановлення судом факту невиходу ОСОБА_1 на роботу та небажання його приступити до обов`язків прокурора не відповідає дійсним обставинами справи та є недоведеним.
104.  В апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції визнав встановленим, що прокурор області ОСОБА_3 та його заступник ОСОБА_2 збирали, зберігали та поширювали інформацію щодо ОСОБА_1 з метою «піклування» про особу та врегулювання трудового конфлікту, однак у рішенні цього не довів.
105.  Скаржник вважає, що суд першої інстанції визнав встановленим факт, що 30 жовтня 2018 року ОСОБА_1 надав згоду на своє звільнення з адміністративної посади прокурора, однак цього в рішенні не довів.
106.  Також скаржник зауважує, що суд першої інстанції неправильно встановив, що прокурору області ОСОБА_3 виконати судове рішення у справі № 819/3567/15 перешкоджали об`єктивні причини (прийняття неякісного судового рішення, небажання позивача працювати, відсутність комунікативних зв`язків з позивачем). На переконання скаржника, саме суб`єктивні причини стали перешкодою у виконання прокурорами судового рішення, зокрема невиконання покладених законом обов`язків.
107.  Скаржник вважає недоведеним висновок суду першої інстанції про те, що заступник прокурора області ОСОБА_2 діяв у межах та відповідно до наданих йому повноважень.
108.  Окрім цього, як на підставу для скасування рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду скаржник посилається на неповноту з`ясування обставин справи. Зокрема, на думку скаржника, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини здійснення заступником прокурора області ОСОБА_2 втручання в правосуддя і тиску на суддів під час розгляду ними поданих цим прокурором позовів; не дослідив, чи мали дії, рішення, бездіяльність прокурорів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 негативні наслідки для органу прокуратури та Державного бюджету України.
109.  В апеляційній скарзі також звернуто увагу на невідповідність обставинам справи та національному законодавству таких висновків суду першої інстанції: ВРП не зобов`язана повідомляти скаржника про час та місце розгляду його скарги; відмова відповідача оголосити на засіданні ВРП доводи скарги не містить порушень умов розгляду скарги; формальне видання наказу про поновлення незаконно звільненого працівника на роботі без реального відновлення з ним трудових відносин та без виплати заробітної плати є належним виконанням рішення суду; протиправне тривале невиконання керівником прокуратури судового рішення не містить ознак дисциплінарного проступку; тягар доказування в суді незаконності дій та рішень суб`єкта владних повноважень покладається на особу; здійснення керівником прокуратури області та його заступником «поза законом» та в непередбачений «законом спосіб» збору та оприлюднення інформації щодо особи приватного характеру є їх «піклуванням» про людину; заступник прокурора області ОСОБА_2 уособлює орган прокуратури та входить у систему уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції, тому організована ним корупційна перевірка суддів, які розглядають позов прокуратури, є законним проявом виявлення і запобігання корупції у сфері правосуддя; систематичне вчинення прокурором дій, що виходять за межі його повноважень, не мають протиправного умислу та ознак зловживань.
110.  Окрім цього, скаржник наголошує на неправильному застосуванні судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема Закону № 1798-VIII та Регламенту.
111.  Скаржник звертає увагу на те, що вирішення судом його позову не було достатнім та не забезпечило вирішення спору по суті, що свідчить про сумніви позивача в безсторонності та відсутності в нього достатніх гарантій на захист порушених прав і справедливе правосуддя, оскільки суд в процесі відкрито проявив свою упередженість до вирішення спору на користь державного органу, від якого перебуває в залежності, та прийняв незаконне та необґрунтоване рішення.
Позиція ВРП щодо апеляційної скарги 
112.  У відзиві на апеляційну скаргу ВРП зазначає про її необґрунтованість та відсутність підстав для задоволення.
113.  Щодо доводів скаржника про його неналежне повідомлення про час і місце розгляду скарги, то відповідач звертає увагу на те, що відповідно до частини п`ятої статті 49 Закону № 1798-VIII неявка скаржника не перешкоджає розгляду дисциплінарної справи, а також погоджується з висновком суду першої інстанції про встановлення частинами п`ятою та шостою статті 30 Закону № 1798-VIІІ, а також пунктом 5.9 Регламенту обов`язку ВРП повідомити про розгляд дисциплінарної скарги та викликати на засідання ВРП не пізніш як за десять календарних днів до дня засідання саме особу, питання щодо якої має розглядатися, а не скаржника.
Водночас ВРП наголошує, що повідомлення про засідання було направлено на адресу: АДРЕСА_2 , та надійшло на відділення 07 вересня 2018 року. Водночас отримання ОСОБА_1 вказаних листів 17 вересня 2018 року, тобто після проведення засідання ВРП 13 вересня 2018 року, з огляду на перебування позивача на лікуванні в медичному закладі в місті Більче Золоте Борщівського району Тернопільської області не є підставою для висновку про допущення ВРП процедурних порушень, оскільки законодавством не встановлено строків повідомлення скаржника про засідання з розгляду його скарги. Тому ВРП було належно виконано вимоги статті 30 Закону № 1798-VIІІ. Також ВРП повідомляла скаржника листами, надісланими на електронну пошту,  а інформація була оприлюднена на офіційному вебсайті ВРП.
114.  Відповідач вважає безпідставними посилання скаржника про неоголошення доводів його скарги на засіданні ВРП, оскільки скаржником не надано належних та допустимих доказів, що підтверджували б факт неознайомлення членів ВРП з матеріалами дисциплінарної справи за скаргою ОСОБА_1 у спосіб, передбачений пунктами 5.1, 5.4, 5.5 Регламенту. При цьому пункт 5.19 Регламенту не визначає необхідності дослівного цитування письмових пояснень учасника дисциплінарної справи, який запрошений, але не з`явився на засідання.
115.  У відзиві зазначено про відсутність підстав для скасування та оскарження рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора, що визначені статтею 54 Закону № 1798-VIІІ.
116.  Щодо доводів скаржника про невиконання прокурорами рішень суду відповідач зауважує, що прокуратурою як стороною у справі вчинялися необхідні дії щодо виконання судового рішення, які передбачені нормами КАС України. 
Відповідач не погоджується з посиланням скаржника на формальний характер наказу від 13 січня 2017 року № 23к, оскільки з моменту отримання ОСОБА_1 копії цього наказу і до 14 квітня 2017 прокуратурою Тернопільської області вчинялися дії, спрямовані на врегулювання трудового спору.
117.  Щодо доводів скаржника про втручання прокурора ОСОБА_2 у діяльність судді Тернопільського окружного адміністративного суду та перешкоджання виконанню судового рішення у справі № 819/3567/15, то відповідач зауважує, що у ВРП відсутні відомості про надходження в лютому - березні 2017 року до ВРП повідомлень суддів Тернопільського окружного адміністративного суду про втручання в діяльність у порядку, встановленому Законом № 1798-VIІІ.
118.  У відзиві наголошено, що ВРП, не вдаючись до оцінки судових рішень, ухвалених судами різних інстанцій у справах, що стосуються питання звільнення та поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника структурного підрозділу прокуратури Тернопільської області, та аналізуючи дії прокурорів ОСОБА_3 і ОСОБА_2 за обставин, у зв`язку з якими виникла неясність під час виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року, дійшла висновку про відсутність достатніх доказів, які б слугували підставою для притягнення цих прокурорів до дисциплінарної відповідальності. Водночас невідображення ВРП у рішенні від 13 вересня 2018 року № 2906/0/15-18 детальної оцінки всіх аргументів ОСОБА_1 з приводу обставин справи за відсутності у відповідача доказів, які б підтверджували їх обґрунтованість, не ставить під сумнів висновків, викладених у такому рішенні, а тому останнє  в достатній мірі відповідає критерію обґрунтованості. 
Позиція Великої Палати Верховного Суду
Релевантні джерела права
119.  Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
120.  Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131 Конституції України в Україні діє ВРП, яка розглядає скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора.
121.  Відповідно до пунктів 1, 5 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з таких підстав: невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків; вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури.
122.  Згідно зі статтею 44 цього Закону дисциплінарне провадження здійснюється КДКП. 
123.  Право на звернення до КДКП з дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти (частина друга статті 45 Закону № 1697-VII). 
124.   Після відкриття дисциплінарного провадження член КДКП проводить перевірку в межах обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі. У разі виявлення під час перевірки інших обставин, що можуть бути підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, інформація про це включається у висновок члена КДКП за результатами перевірки.
Член КДКП за результатами перевірки готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується. Якщо за результатами перевірки член КДКП встановив наявність дисциплінарного проступку, у висновку додатково зазначається характер проступку, його наслідки, відомості про особу прокурора, ступінь його вини, інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення, а також пропозиція члена КДКП щодо конкретного виду дисциплінарного стягнення (частини четверта, десята статті 46 Закону № 1697-VII).
125.  Відповідно до частини першої статті 48 Закону № 1697-VII КДКП приймає рішення в дисциплінарному провадженні більшістю голосів від свого загального складу. Перед прийняттям рішення КДКП за відсутності прокурора, стосовно якого здійснюється провадження, і запрошених осіб обговорює результати розгляду висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора.
126.  У разі відсутності підстав для накладення на прокурора дисциплінарного стягнення КДКП своїм рішенням закриває дисциплінарне провадження (частина п`ята статті 48 Закону № 1697-VII).
127.  Згідно із частиною десятою статті 78 Закону № 1697-VII особа, яка подала дисциплінарну скаргу про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, має право оскаржити рішення КДКП до ВРП за наявності дозволу КДКП на таке оскарження.
128.  Засідання ВРП та Дисциплінарних палат проводяться відкрито. Закрите засідання проводиться у виняткових випадках, за наявності підстав, визначених цим Законом.
Інформація про дату, час і місце проведення засідання ВРП, а також проект порядку денного засідання, крім випадків, передбачених регламентом ВРП, оприлюднюється на офіційному веб-сайті ВРП. 
Особа, питання щодо якої має розглядатися ВРП, повідомляється про такий розгляд не пізніш як за десять календарних днів до дня засідання, крім випадків, якщо законом не вимагається участь такої особи у засіданні, а також якщо інше не визначено цим Законом. 
Особа вважається належним чином повідомленою, якщо повідомлення направлено на адресу її місця проживання чи перебування або на адресу суду чи прокуратури, де така особа обіймає посаду, а за неможливості такого направлення - розміщене на офіційному веб-сайті ВРП (частини перша, четверта-шоста статті 30 Закону № 1798-VIII).
129.  Відповідно до частини третьої статті 53 Закону № 1798-VIII скарга на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора розглядається ВРП у пленарному складі в порядку, визначеному статтею 49 цього Закону для розгляду дисциплінарної справи щодо судді.
130.  Згідно із частиною першою статті 49 Закону № 1798-VIII розгляд дисциплінарної справи відбувається у відкритому засіданні Дисциплінарної палати, в якому беруть участь суддя, скаржник, їх представники.
131.  Неявка скаржника не перешкоджає розгляду дисциплінарної справи (частина п`ята статті 49 Закону № 1798-VIII).
132.  Відповідно до частини сьомої статті 49 Закону № 1798-VIII на засіданні Дисциплінарної палати заслуховуються доповідач, суддя, скаржник, їх представники, свідки та інші особи, які були викликані або запрошені взяти участь у засіданні.
133.  Учасники дисциплінарної справи мають право подавати докази, надавати пояснення, заявляти клопотання про виклик свідків, ставити запитання учасникам дисциплінарної справи, висловлювати заперечення, заявляти інші клопотання або відводи, ознайомлюватись з матеріалами справи. Для ознайомлення можуть надаватися матеріали, які безпосередньо пов`язані зі скаргою, із дотриманням вимог законодавства про захист персональних даних щодо знеособлення персональних даних (частина восьма статті 49 Закону № 1798-VIII).
134.  Згідно із частиною п`ятою статті 53 Закону № 1798-VIII за результатами розгляду скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора ВРП має право: 1) скасувати повністю рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора та закрити дисциплінарне провадження; 2) скасувати частково рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора та ухвалити нове рішення; 3) скасувати повністю або частково рішення відповідного органу про відмову в притягненні до дисциплінарної відповідальності прокурора та ухвалити нове рішення; 4) змінити рішення відповідного органу, застосувавши інший вид дисциплінарного стягнення; 5) залишити рішення відповідного органу без змін.
135.  Рішення ВРП за результатами розгляду скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: 1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати; 2) рішення не підписано будь-ким із складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні; 3) прокурор не був належним чином повідомлений про засідання ВРП - якщо було ухвалено будь-яке з рішень, визначених пунктами 2-5 частини п`ятої статті 53 цього Закону; 4) рішення не містить посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності прокурора та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків. 
Право на оскарження до суду рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора, мають цей прокурор та скаржник, якщо таке рішення ВРП ухвалене за його скаргою (частини перша - друга статті 54 Закону № 1798-VIII).
136.  Відповідно до пункту 5.1 Регламенту, формою роботи Ради є засідання у пленарному складі, а її органів - Дисциплінарних палат, а також інших органів - засідання.
137.  Уся інформація щодо справ, які підготовлені до розгляду Радою, подається доповідачем до відповідного структурного підрозділу секретаріату Ради для формування порядку денного. 
Відповідний структурний підрозділ секретаріату завчасно (крім організаційних питань) до дня проведення засідання Ради у пленарному складі чи засідання Дисциплінарної палати повідомляє членів Ради, членів Дисциплінарної палати про дату його проведення і надсилає їм в електронній формі проект порядку денного, інформаційні матеріали з питань, внесених до нього, за винятками, встановленими Законом та Регламентом (пункти 5.4-5.5 Регламенту).
138.  Відповідно до пункту 5.9 Регламенту особа, питання щодо якої має розглядатися Радою, Дисциплінарною палатою, повідомляється відповідним структурним підрозділом секретаріату про такий розгляд згідно з частинами п`ятою і шостою статті 30 Закону, частинами четвертою і п`ятою статті 48 Закону.
139.  Згідно з пунктом 14.14 Регламенту розгляд скарги особи, яка подала дисциплінарну скаргу, здійснюється в порядку, визначеному пунктами 14.2-14.13 Регламенту.
140.  У своєму пілотному рішенні від 15 жовтня 2009 року «Юрій Миколайович Іванов проти України» ЄСПЛ констатував порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та статті 1 її Першого протоколу, постановив, що зазначені порушення є наслідком несумісної з положеннями Конвенції практики, яка полягає в систематичному невиконанні державою-відповідачем рішень національних судів, за виконання яких вона несе відповідальність і у зв`язку з  якими сторони, права яких порушені, не мають ефективних засобів юридичного захисту; постановив, що держава-відповідач повинна невідкладно - не пізніше ніж упродовж одного року від дати, на яку це рішення набуває статусу остаточного відповідно до пункту 2 статті 44 Конвенції, - запровадити ефективний засіб юридичного захисту або комплекс таких засобів юридичного захисту, спроможних забезпечити адекватне й достатнє відшкодування за невиконання або затримки у виконанні рішень національних судів відповідно до принципів, встановлених практикою Суду.
141.  У рішенні «Бурмич та інші проти України» від 12 жовтня 2017 року ЄСПЛ постановив, що п`ять заяв № 46852/13, 47786/13, 54125/13, 56605/13 та 3653/14, подані пані ОСОБА_14 та чотирма іншими заявниками та 12 143 заяви, наведені в додатках I і II до цього рішення, мають розглядатись відповідно до зобов`язань, які випливають з пілотного рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», яким встановлено існування структурної проблеми, що призводить до порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а також вилучив ці заяви з реєстру справ Суду відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 37 Конвенції та передав їх Комітету Міністрів Ради Європи, з метою їх розгляду в рамках вжиття заходів загального характеру для виконання зазначеного пілотного рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», у тому числі щодо надання відшкодування за невиконання або тривале виконання рішень національних судів, як це передбачено в п`ятому пункті резолютивної частини зазначеного рішення, та сплати боргу за рішенням національного суду. 
У цьому рішенні ЄСПЛ зазначив, що враховуючи, що таке ж мотивування стосується будь-яких майбутніх обґрунтованих заяв типу ОСОБА_15 , які може бути подано після ухвалення цього рішення, Суд може вилучити їх зі свого реєстру справ і передати безпосередньо Комітету Міністрів, окрім тих заяв, які будуть визнані неприйнятними відповідно до статті 35 Конвенції. 
Крім того, з огляду на Резолюцію Комітету міністрів щодо рішень, які розкривають системну проблему, що лежить в основі порушення від 12 травня 2004 року (Res(2004)3; див. пункт 112), Суд забезпечуватиме належне інформування Комітету міністрів та установ Ради Європи, зазначених у Резолюції, про будь-які наступні аналогічні справи та відповідні зміни, що стосуються подальших справ типу «Юрій Миколайович Іванов проти України» (див. згадане рішення у справі «Грінз та М. Т. проти Сполученого Королівства» (Greens and M. T. v. the United Kingdom), пункт 122). Комітет міністрів та держава-відповідач будуть повідомлені про рішення Суду, що містять перелік таких заяв, які надалі повинні розглядатись у рамках заходів загального характеру щодо виконання пілотного рішення на національному рівні, забезпечуючи, таким чином, належний юридичний захист всіх заявників у цих заяв (див. також п`ятий пункт резолютивної частини рішення у справі Іванов (Ivanov)) (параграфи 221 - 222  ішення ЄСПЛ у справі «Бурмич та інші проти України» від 12 жовтня 2017 року).
Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду, рішення якого переглядається
142.  Дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї, перевіривши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача у справі та пояснення сторін, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.
Щодо меж перегляду судом оскаржуваного рішення ВРП
143.      Визначаючи межі перевірки судом законності рішення ВРП, Велика Палата Верховного Суду вважає, що при наданні юридичної оцінки рішенню ВРП суд має повну юрисдикцію, яка не обмежується лише з`ясуванням наявності визначених Законом № 1798-VІІІ формальних підстав для скасування такого рішення. Суд повинен також ретельно дослідити дотримання ВРП під час прийняття спірного рішення вимог закону вмотивованості такого рішення. Оцінка Верховним Судом мотивів та обґрунтованості оскаржуваного рішення ВРП не є втручанням у її дискреційні повноваження (подібні за змістом висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі № 9901/540/19).
144.   ОСОБА_1 скористався правом на оскарження рішення Комісії до ВРП. Із цього приводу варто акцентувати увагу на тому, що ВРП наділена повноваженнями вирішувати питання щодо фактів і права та повною мірою переглядати законність рішення КДКП. 
Щодо доводів скаржника про неналежне повідомлення відповідачем про час та місце розгляду скарги 
145.  Системний аналіз норм Закону № 1798-VIІІ та Регламенту дозволяють дійти висновку про встановлення крайнього терміну для повідомлення про засідання ВРП особи, питання щодо якої має розглядатися ВРП, а не для скаржника. Водночас Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що під формулюванням «особа, питання щодо якої має розглядатися» слід розуміти особу, щодо якої розглядається питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, тобто прокурора.
146.  Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зі змісту частини п`ятої статті 49 Закону № 1798-VIІІ неявка скаржника не перешкоджає розгляду справи.
147.  З матеріалів справи слідує, що ВРП листом від 03 вересня 2018 року № 30915/0/9-18 повідомила скаржника про проведення 13 вересня 2018 року засідання з розгляду його скарги на рішення КДКП від 28 березня 2018 року № 130дп-18, надіславши його засобами поштового зв`язку на адресу, зазначену в його скарзі (вул. Рівна, 3, с. Гаї Шевченківські, Тернопільський район, Тернопільська область, 47716). 
148.  Водночас інформація про включення до порядку денного засідання ВРП від 13 вересня 2018 року питання про розгляд скарги ОСОБА_1 на рішення КДКП від 28 березня 2018 року № 130дп-17 була розміщена на офіційному вебсайті відповідача.
ОСОБА_1 не спростовано висновків суду першої інстанції про належне виконання ВРП вимог статті 30 Закону № 1798-VIІІ, оскільки зазначена норма визначає обов`язок повідомлення особи, питаннящодо якої має розглядатися ВРП, а не скаржника. Водночас законодавством не встановлено граничного строку повідомлення скаржника про засідання ВРП, на якому буде розглядатися його скарга.
149.  Тому Велика Палата Верховного Суду вважає необґрунтованими доводи ОСОБА_1 про його неналежне повідомлення про час та місце розгляду скарги, а твердження про наявність в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції висновку про відсутність обов`язку ВРП повідомляти скаржника про час та місце розгляду його скарги - таким, що не знайшло свого підтвердження.
Щодо дотримання процедури розгляду скарги під час засідання ВРП
150.  Як слідує з витягу з протоколу засідання ВРП від 13 вересня 2018 року № 66 та встановлено судом першої інстанції, «за» залишення рішення КДКП від 28 березня 2018 року № 130дп-18 про закриття дисциплінарного провадження стосовно прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 та заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_2 проголосувало 13 членів Ради, «проти» - 3, «не брали участі в голосуванні» - 0. 
Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення ВРП від 13 вересня 2018 року № 2906/0/15-18 ухвалено повноважним складом у розумінні частини другої статті 30 Закону № 1798-VIІІ та підписано всіма членами ВРП, які брали участь у його ухвалені.
151.  Оцінюючи доводи скаржника про недоведеність факту оголошення на засіданні ВРП його скарги, Велика Палата Верховного Суду враховує, що розгляд скарги на рішення КДКП про притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора здійснюється в порядку, визначеному статтею 49 Закону № 1798-VIІІ, з урахуванням положень статті 53 Закону № 1798-VIІІ. Водночас оголошення доводів скарги охоплюється доповіддю члена ВРП - доповідача. Законодавством не встановлено обов`язку ВРП оголошувати на засіданні весь текст скарги на рішення КДКП. Натомість із ходу засідання ВРП від 13 вересня 2018 року та структури/обсягу доповіді члена-доповідача не встановлено процедурних порушень.
152.  У засіданні ВРП від 13 вересня 2018 року член-доповідач ОСОБА_16 , зокрема, зазначив: «До Вищої ради правосуддя 16 та 23 травня 2018 року надійшли скарги ОСОБА_1 на рішення Комісії від 28 березня 2018 року про закриття дисциплінарного провадження стосовно прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 та заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_2 . Рішенням Комісії від 28 березня 2018 року закрито дисциплінарне провадження стосовно цих прокурорів. ОСОБА_1 у скарзі до Вищої ради правосуддя зазначає, що рішення Комісії необґрунтоване та невмотивоване, прийняте з порушенням вимог Закону України «Про прокуратуру» та Положення Про порядок роботи Комісії». Далі членом ВРП ОСОБА_17 оголошено обставини, встановлені за результатами перевірки скарги ОСОБА_1 до ВРП. Наприкінці доповіді член-доповідач зазначив: «У скарзі до Вищої ради правосуддя ОСОБА_1 вказує, що Комісією не взято до уваги факт невиконання прокурорами службових обов`язків щодо поновлення працівника на роботі за рішенням суду».
153.  Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що пункт 5.19 Регламенту не визначає необхідності дослівного цитування письмових пояснень учасника дисциплінарної справи, який запрошений, але не з`явився на засідання. Водночас, із матеріалів справи та з обсягу і змісту доповіді члена-доповідача, не слідує, що оголошена на засіданні ВРП від 13 вересня 2018 року інформація щодо скарги ОСОБА_1 , разом з наявними у ВРП матеріалами, не дозволяла членам ВРП прийняти неупереджене та об`єктивне рішення чи підтверджувала, що аргументи скаржника були «непочуті».
Щодо відсутності в діях прокурорів складу дисциплінарних проступків
154.  В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та під час судового засідання його представники зазначають про недоведення судом першої інстанції обставин, які цей суд вважав встановленими, неповне та невірне встановлення обставин справи. 
155.  Велика Палата Верховного Суду вважає такі твердження помилковими, оскільки доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з оцінкою суду першої інстанції обставин справи, а не пов`язані з їх встановленням чи доведенням.
156.  Перевіряючи мотиви, викладені в рішенні від 13 вересня 2018 року, з яких ВРП дійшла висновку про правомірність закриття дисциплінарного провадження КДКП у зв`язку з відсутністю: у діях прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII (невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків); у діях заступника прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1 та 5 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII (невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків; вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури), Велика Палата Верховного Суду виходить з таких мотивів.
157.  З матеріалів справи слідує та встановлено судом першої інстанції, що рішення КДКП мотивоване тим, що судове рішення про поновлення ОСОБА_1 на публічній службі фактично виконано, про що свідчить відповідний наказ від 13 січня 2017 року № 23к та постанова Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2017 року й ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року у справі № 819/198/17, якими скасовано постанову від 02 лютого 2017 року про накладення на прокуратуру Тернопільської області штрафу за невиконання судового рішення у справі № 819/3567/15. Згідно з позицією КДКП не свідчить про вчинення прокурорами дисциплінарних проступків й відсутність запису про поновлення на публічній службі в трудовій книжці ОСОБА_1 , оскільки він такої книжки кадровому підрозділу прокуратури Тернопільської області не надавав. КДКП за результатами аналізу всіх обставин, встановлених під час перевірки в дисциплінарному провадженні, зокрема і тих, які характеризують прокурора, дійшла висновку про відсутність підстав для притягнення прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 та його заступника ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності. КДКП дійшла висновку про неможливість встановити винуватість цих прокурорів «поза всяким розумним сумнівом».
158.  Не вдаючись до оцінки судових рішень, ухвалених судами різних інстанцій у справах, що стосуються питання звільнення та поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника структурного підрозділу прокуратури Тернопільської області, та аналізуючи дії прокурорів ОСОБА_3 і ОСОБА_2 за обставин, у зв`язку з якими виникла неясність під час виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року, ВРП дійшла висновку про відсутність достатніх доказів, які б слугували підставою для притягнення цих прокурорів до дисциплінарної відповідальності. Оцінивши обставини та факти, встановлені під час перевірки скарги на рішення КДКП від 28 березня 2018 року № 130дп-18, ВРП зазначила, що доводи ОСОБА_1 не спростовують викладених у цьому рішенні висновків щодо відсутності підстав для притягнення прокурорів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності та закриття дисциплінарного провадження стосовно них. Також з огляду на відсутність вказівки на потребу вжиття заходів індивідуального характеру щодо заявників (у тому числі й щодо ОСОБА_1 ) у рішенні ЄСПЛ у справі «Бурмич та інші проти України» ВРП дійшла висновку про помилковість твердження ОСОБА_1 про те, що вина прокурорів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у порушенні вимог законодавства та вчиненні ними дисциплінарних проступків доводиться вказаним рішенням ЄСПЛ.
159.  Судом першої інстанції встановлено, що до обов`язків ОСОБА_3 , який перебував на посаді прокурора Тернопільської області з 15 липня 2016 року по 06 вересня 2019 року, входило загальне керівництво та питання загальної організації роботи регіональної прокуратури.
160.  Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком ВРП, підтриманим судом першої інстанції, про недоведеність факту вчинення прокурором Тернопільської області ОСОБА_3 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII (невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків), у вигляді перешкоджання виконання судового рішення у справі № 819/3567/15.
161.  На переконання Великої Палати Верховного Суду, покликання скаржника на висновки у справі № 500/424/19 є недоречними, оскільки ця справа була ініційована скаржником після винесення ВРП оскаржуваного рішення.
162.  Аналізуючи обставини справи, зокрема нечіткість судового рішення про поновлення на посаді, вчинення прокуратурою дій з метою виконання судового рішення, реагування на звернення ОСОБА_1 з приводу виконання судового рішення у справі № 819/3567/15, інформування про свої дії, спрямовані на усунення відповідних перешкод, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що станом на момент ухвалення відповідачем спірного рішення були відсутні підстави для висновку про наявність у діях прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 дисциплінарного проступку.
163.  Щодо доводів скаржника про недоведення судом першої інстанції обставин реалізації заступником прокурора області ОСОБА_2 дій у межах наданих йому повноважень, Велика Палата Верховного Суду підтримує позицію суду першої інстанції про те, що висновки судових інстанцій за наслідками розгляду справ № 819/478/17, 819/3567/15, 819/1761/16 та 819/198/17 щодо підписання позову/касаційної скарги заступником прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 за відсутності доказів наявності таких повноважень на представництво інтересів прокуратури Тернопільської області не є безумовною підставою для висновку про те, що зазначені дії ОСОБА_2 були зумовлені умислом у створенні перешкод для виконання судового рішення у справі № 819/3567/15.

Щодо доводів скаржника про втручання у діяльність суддів та інших аргументів апеляційної скарги
164.  Оцінюючи доводи скаржника про втручання заступника прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 у діяльність суддів, Велика Палата Верховного Суду враховує, що вжиття заходів щодо забезпечення авторитету правосуддя та незалежності належить до повноважень ВРП. Однак відповідачем в оспорюваному рішенні від 13 вересня 2018 року зазначено про відсутність відомостей про надходження у лютому - березні 2017 року до ВРП таких повідомлень суддів Тернопільського окружного адміністративного суду, в порядку, встановленому законом. 
165.  Суд першої інстанції повно з`ясував обставини звернення заступника прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 у лютому 2017 року до Департаменту захисту економіки Національної поліції України з приводу наявності підстав для перевірки задекларованих суддями Тернопільського окружного адміністративного суду доходів/витрат, тому відповідні доводи скаржника не знайшли свого підтвердження.
166.  Твердження скаржника щодо недоведеності висновку суду першої інстанції про обставини виконання прокурором ОСОБА_3 13 січня 2017 року рішення суду у справі № 819/3567/15, поновлення трудових прав ОСОБА_1 та сплати коштів Велика Палата Верховного Суду вважає його власними судженнями, оскільки в оскаржуваному рішенні зазначено, що дії з прийняття прокуратурою Тернопільської області наказу від 13 січня 2017 року № 23к не свідчать про ухилення від виконання судового рішення у справі № 819/3567/15 чи перешкоджання в такому виконанні.
167.  Щодо покликання скаржника на рішення ЄСПЛ у справі «Бурмич та інші проти України» Велика Палата Верховного Суду зауважує таке. З огляду на висновки ЄСПЛ у цих рішеннях, зокрема щодо встановлення порушень загального характеру та відсутності індивідуальних заходів щодо заявників, віднесення заяви особи до процедури виконання пілотного рішення у справах «Юрій Миколайович Іванов проти України» не підтверджує вчинення конкретною посадовою особою дій щодо невиконання судового рішення, натомість покладає на державу обов`язок запровадити ефективний засіб юридичного захисту або комплекс таких засобів юридичного захисту, спроможних забезпечити адекватне й достатнє відшкодування за невиконання або затримки у виконанні рішень національних судів відповідно до принципів, встановлених практикою ЄСПЛ.
168.      Велика Палата Верховного Суду вважає необґрунтованими доводи скаржника про упередженість суду першої інстанції при вирішення цієї справи, оскільки незгода учасника справи з мотивами судового рішення не свідчить про упередженість суду, який його ухвалив. Водночас варто зауважити, що відповідно до положень КАС України учасник справи вправі заявити відвід судді за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості або об`єктивності. Однак скаржник підчас розгляду справи в суді першої інстанції таким правом не скористався.
169.  Щодо інших доводів скаржника Велика Палата Верховного Суду керується практикою ЄСПЛ, відповідно до якої обов`язок суду обґрунтовувати свої рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення (параграф 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). 
Іншим доводам апеляційної скарги, які є подібними аргументам позовної заяви, судом першої інстанції надано належну оцінку, з якою погоджується Велика Палата Верховного Суду.
170.  Висновок суду першої інстанції про наявність в оскаржуваному рішенні посилання на обставини справи, визначені законом підстави прийняття рішення та мотиви, з яких відповідач дійшов відповідних висновків, зроблений при повному з`ясуванні судом обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення, відповідає установленим судом обставинам та ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують.
171.  Оскільки Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне і законне рішення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07 вересня 2020 року - без змін.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
172.  Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
173.  Згідно із частиною першою статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
174.  Отже, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні висновків, то апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Висновки щодо розподілу судових витрат
175.  Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
176.  Оскільки Велика Палата Верховного Суду не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 241-243, 266, 308, 310, 315, 316, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1.            Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.            Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий суддя                                                                                    В. С. Князєв
Суддя-доповідач                                                                                       Т. О. Анцупова
Судді:                        В. В. Британчук                                                       Л. М. Лобойко
                                    Ю. Л. Власов                                                            К. М. Пільков
                                    І. В. Григор`єва                                                        О. Б. Прокопенко
                                    М. І. Гриців                                                               В. В. Пророк
                                    Д. А. Гудима                                                            Л. І. Рогач
                                    Ж. М. Єленіна                                                          О. М. Ситнік
                                    О. С. Золотніков                                                     В. М. Сімоненко
                                    Л. Й. Катеринчук                                                    І. В. Ткач
                                    Г. Р. Крет                                                                  С. П. Штелик