ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5902/21 Справа № 212/8190/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Козлов Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.
сторони справи :
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач-Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 лютого 2021 року, ухваленого суддею Козловим Ю.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 04 березня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він тривалий час працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища у період часу з 22.11.1978 року по 22.03.1995 року на шахті «Першотравнева-1» Першотравневого рудоуправління ВО «Кривбасруда», правонаступником яких є ПАТ «КЗРК».
Рішенням ЛЕК УНДІ промислової медицини позивачеві було встановлено професійне захворювання: хронічна дискогенна поперекова-крижова полірадикулопатія з вираженними статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом. 
За актом розслідування професійного захворювання комісією встановлено, що причиною його виникнення є праця ОСОБА_1 у період роботи підземним гірником, крипільником, з проведення вибухових робіт у Державному виробничому об`єднанні по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у Першотравневому рудоуправлінні та Державному виробничому обєднанні по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» на шахті «Першотравнева-1».
ОСОБА_1 , в період з 18.07.1995 року по 08.07.2007 року, неодноразово проходив медичне обслідування. За висновком МСЕК 08.07.2007 року позивачеві було встановлено 40% втрати професійної працездатності, та 3 група інвалідності безстроково.
В позовній заяві зазначено, що в результаті втрати здоров`я стан ОСОБА_1 погіршується щороку. Через професійне захворювання постійно відчуває біль у папереково-крижовому відділі хребта, біль у плечових, ліктьових та колінних суглобах, який посилюється при рухах, порушення ходи, задишку при фізичному навантаженні, загальну слабкість. Позивач змушений постійно приймати медикаментозне лікування, обмеження фізичних навантажень. Загалом через стан здоров`я змінився його життєвий уклад, що вимагає додаткових зусиль для організації життя. 
Просив суд стягнути на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі ПАТ «КЗРК») – 180 000,00 гривень.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 лютого 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків задоволені частково. 
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 – 150 000 гривень (сто п`ятдесят тисяч гривень) в порядку відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я в наслідок виконання трудових обов’язків, без утримання податку з доходів фізичних осіб. 
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір 1500,00 гривень. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі, відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, ухваленого з порушення норм матеріального і процесуального права, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі відмовити позивачу ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог.
При цьому скаржник зазначає, що суд першої інстанції в цілому не звернув жодної уваги на те, що в даній справі ПАТ «Кривбасзалізрудком» не є належним відповідачем по справі, вважає, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що ПАТ «Кривбасзалізрудком є належним відповідачем, тоді, як з доказів, наданих підприємством вбачається зовсім інше правонаступництво ДП «Кривбасшахтозакриття», яке і має бути відповідачем по справі.
Крім того, вказує, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» надано копії відповідних документів, з яких вбачається, що шахта «Першотравнева-1», яка була створена на базі Першотравневого Рудоуправління і шахт, які до нього входили, не входить до складу ПАТ «Кривбасзалізрудком».
Скаржник наголошує на тому, що оскільки майно ш. «Першотравнева» (будівлі, споруди, земельні ділянки) обліковуються за ДП «Кривбасшахтозакриття», ПрАТ «ПІВНГЗ», відповідно вони, а не ПАТ «Кривбасзалізрудком» є правонаступниками майнових та немайнових прав Першотравневого рудоуправління, ш. «Першотравнева», ш. «Першотравнева-1» ДВО « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які пов`язані виключно з наявністю майна в бухгалтерському обліку підприємства, чи його відсутністю.
Також вказує, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі - Закон № 466) внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року).
Зокрема, чинним податковим законодавством передбачено, що у разі якщо сума моральної шкоди, визначена рішенням суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, (на 2021 рік - 24000 грн.), сума такого перевищення включається до оподатковуваного доходу платника податку, тобто відповідач зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми доходу та за його рахунок, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення.
Відзив на апеляційну скаргу відповідача не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 з 27.11.1978 року по 01.04.1979 року працював підземним гірником у Державному виробничому об`єднанні по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у Першотравневому рудоуправлінні.
З 01.04.1979 року по 01.03.1984 року - підземним дробильником у Державному виробничому об`єднанні по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у Першотравневому рудоуправлінні; з 01.03.1984 року по 18.04.1985 року - підземним вибуховиком у Державному виробничому об`єднанні по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у Першотравневому рудоуправлінні; з 18.04.1985 року по 01.10.1989 року - підземним кріпильником у Державному виробничому об`єднанні по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у Першотравневому рудоуправлінні; з 01.10.1989 року по 22.03.1995 року - підземним кріпильником з правом проведення вибухових робіт у Державному виробничому об`єднанні по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у Першотравневому рудоуправлінні.
Крім того, з 15.07.1987 року по 15.10.1987 року виконував роботи з ліквідації аварії у 30-кілометровій зоні ЧАЕС. 
Звільнений з підприємства 22.03.1995 за ч.1 ст.40 КЗпП України в зв`язку з ліквідацією шахти «Першотравнева-1».
Згідно висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу Державного підприємства «Український НДІ промислової медицини» від 18.07.1995 року, ОСОБА_1 встановлено професійне захворювання: «хронічна дискогенна попереково-крижова полірадикулопатія з вираженими статико-динамічними порушеннями і больовий синдром»  та зазначено, що захворювання є професійним.
По факту професійного захворювання 17.08.1995 року було проведено розслідування хронічного професійного захворювання на підприємстві ш.«Першотравнева» ВО «Кривбасруда», де вказано, що причиною професійного захворювання є робота протягом 9 років 6 місцяів в умовах впливу шкідливих факторів, тяжка фізична праця. 
21.07.2015 Державним підприємством «Український НДІ промислової медицини» (м.Кривий Ріг) уточнено діагноз професійного захворювання: радикулопатія попереково-крижова на фоні спондилоартрозу, сходинкового ретроспондилолістезу L2 на 0,5 см, L3 на 0,5 см, L4 на 0,5 см з вираженими статико-динамічними порушеннями і стійким больовим синдромом, фаза загострення. 
23.10.1995 року, ОСОБА_1 МСЕК первинно було встановлено 50% втрати професійної працездатності та встановлена 3 група інвалідності.
Довідкою МСЕК від 16.12.1996 року ОСОБА_1 при повторному огляді встановлено 50% професійної працездатності, з них 40% у зв`язку з професійним захворюванням та 10% у зв`язку з захворюванням пов`язаним з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС. Та залишена 3 група інвалідності.
05.10.1998 року при повторному огляді МСЕК , позивачу зменшена втрата професійного працездатності до 40% та встановлена 3 група інвалідності.
Згідно довідки МСЕК від 08.02.2007 року, ОСОБА_1 визначено ступінь втрати професійної працездатності – 40 % та встановлена 3 група інвалідності - безстроково, рекомендовано санаторно-курортне лікування, медикаментозне лікування, вироби медичного призначення, ЛФК, масаж, пояс-корсет. 
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки позивач працював на підприємстві відповідача та отримав професійні захворювання у 1995 році, пов`язане із виконанням трудових обов`язків, первинно в 1995 році позивачу встановлено стійку втрату працездатності, відтак йому має бути відшкодовано моральну шкоду на підставі статті 440-1 ЦК Української РСР.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду і вважає доводи відповідача, що він не є належним відповідачем по справі необґрунтованими, та не погоджується із його доводами щодо завищеного розміру стягнутої судом моральної шкоди, а також про відсутність правових підстав для стягнення моральної шкоди з ПАТ «Кривбасзалізрудком», з огляду на таке.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вище нормам закону.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довеститі обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.
Як роз`яснено Пленумом Верховного Суду України, у п.5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.
Згідно ч.1,3 ст.13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників в галузі охорони праці.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.
Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).
Статтею 153 Кодексу законів про працю України передбачено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.
Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Частиною 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено: суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди.
Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому ЛТЕК стійкої втрати професійної працездатності, в даному випадку, вперше позивачу 23.10.1995 року було становлено ступінь врати професійної працездатності в розмірі 50% з встановленням третьої групи інвалідності. 
За правилами ст. 440-1 ЦК Української РСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
У відповідності до положень п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.
Відповідно до ст.3 Закону України "Про оплату праці" мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).
Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості.
Такий підхід узгоджується з положенням ст. 83 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом.
Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України № 6-156цс14, № 6-188цс14 та №6-207цс14.
Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17 серпня 1995 року, складеного комісією ш.«Першотравнева» ВО «Кривбасруда» було встановлено, що причиною професійного захворювання єробота протягом 9 років 6 місцяів в умовах впливу шкідливих факторів, тяжка фізична праця (а.с.21-22). 
Посилання відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» в апеляційній скарзі на те, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» не є правонаступником Першотравневого Рудоуправління ДВО «Кривбасруда», колегія суддів, не бере їх до уваги, з огляду на наступне.
Так судом встановлено, щопозивач ОСОБА_1 з 27.11.1978 року по 01.04.1979 року працював підземним гірником у Державному виробничому об`єднанні по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у Першотравневому рудоуправлінні.
З 01.04.1979 року по 01.03.1984 року - підземним дробильником у Державному виробничому об`єднанні по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у Першотравневому рудоуправлінні; з 01.03.1984 року по 18.04.1985 року - підземним вибуховиком у Державному виробничому об`єднанні по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у Першотравневому рудоуправлінні; з 18.04.1985 року по 01.10.1989 року - підземним кріпильником у Державному виробничому об`єднанні по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у Першотравневому рудоуправлінні; з 01.10.1989 року по 22.03.1995 року - підземним кріпильником з правом проведення вибухових робіт у Державному виробничому об`єднанні по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у Першотравневому рудоуправлінні.
Звільнений з підприємства 22.03.1995 за ч.1 ст.40 КЗпП України в зв`язку з ліквідацією шахти «Першотравнева-1».
Так з 1975 року до 01 жовтня 1989 року до ДВО « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на правах структурного підрозділу входило рудоуправління Першотравневе.
Відповідно до наказів ВО «Кривбасруда» від 20 вересня 1989 року №349 та від 01 листопада 1989 року №423 з 1 жовтня 1989 року Рудоуправління Першотравневе, як структурну одиницю, було ліквідовано та створено в складі ВО «Кривбасруда», зокрема структурні одиниці шахти «Першотравнева-1» та «Першотравнева-2».  
Згідно з наказом ВО «Кривбасруда» від 26 грудня 1994 року №169 з 1 січня 1995 року шахту «Першотравнева-1» було ліквідовано та створено в складі ВО «Кривбасруда», як структурну одиницю шахту «Першотравнева» (пункти 1 та 2).
Наказом ДВО « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 05 січня 1998 року №1 з 01 січня 1998 року шахта «Першотравнева», як структурний підрозділ, була також ліквідована.
Наказом №12 від 20 січня 1998 року створено на її базі шахту «Першотравнева-Дренажна». У подальшому в п.1 наказу ВО «Кривбасруда» від 11 вересня 1998 року №139 було передбачено виключити зі складу структурних одиниць ВО «Кривбасруда», зокрема, шахту «Першотравнева-Дренажна» з моменту державної реєстрації Криворізького державного гірничорудного управління гідрозахисту (далі - управління «Кривбасгідрозахист»).
Згідно з наказом Міністерства промислової політики України (далі Мінпромполітики) від 29 липня 1998 року №263 Державне виробниче обєднання по видобутку руд підземним способом « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (далі - ДВО « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») було перейменовано на «Криворізький державний залізорудний комбінат», що став правонаступником об`єднання (пункти 1 та 2).
Відповідно до наказу Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року №262 на базі державного майна шахт «Гігант-Дренажна» та «Першотравнева-Дренажна» (структурних підрозділів ДВО « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») шляхом їх відокремлення було створено управління «Кривбасгідрозахист». Відповідно до пунктів 3 та 5 цього наказу було створено комісії з передачі майна від ДВО « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та прийняття його управлінням «Кривбасгідрозахист» шляхом складання акта приймання-передачі для подачі його в місячний строк до міністерства для затвердження. На підставі затвердженого акта приймання-передачі було передбачено складання розподільчого балансу та внесення змін до обліку майна. Правонаступником усіх майнових прав та обов`язків реорганізованого ДВО «Кривбасруда» у частині, визначеній розподільчим балансом, було призначено управління «Кривбасгідрозахист», яке було ліквідовано 05 травня 2008 року відповідно до наказу Міністерства промислової політики України від 17 березня 2006 року № 104.
При цьому, згідно розподільчого балансу, станом на 01 липня 1998 року, до «Криворізького державного гірничорудного управління «Гідрозахист» перейшла менша частина основних засобів та інших позаоборотних активів шахт Першотравневого Рудоуправління, а також шахт «Першотравнева-1», «Першотравнева-2», «Першотравнева», «Першотравнева-Дренажна» ВО «Кривбасруда», а більша частина цих активів залишилася на балансі ВО «Кривбасруда» (зокрема: залишкова вартість активів, що залишилась ВО «Кривбасруда» за рядком 010 розподільчого балансу становить 537 396 крб., тоді як до Управління «Кривбасгідрозахист» відійшло активів із залишковою вартістю лише 233 696 грб.) що підтверджується актами прийому-передачі основних фондів та майна станом на 01.07.1998 року.
Відповідно до пункту 1 наказу Мінпромполітики від 12 липня 1999 року №248 та пункту 1 наказу Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» (далі ДАК «Укррудпром») від 31 грудня 1999 року №347 Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат», шляхом реорганізації, було перетворено на Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» ДАК «Укррудпром».
У пункті 3 згаданого наказу ДАК «Укррудпром» указано, що зазначене дочірнє підприємство є правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов`язків реорганізованого Державного підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат».
Згідно з пунктами 1 та 3.2 наказу ДАК «Укррудпром» від 30 липня 2001 року №290 вказане дочірнє підприємство, шляхом реорганізації, було перетворено у Відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ВАТ «Кривбасзалізрудком»), яке стало правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов`язків дочірнього підприємства.
Відповідно до пункту 1.1 розділу «Загальні положення» Статуту ПАТ «Кривбасзалізрудком», що затверджений протоколом загальних зборів акціонерів ВАТ «Кривбасзалізрудком» від 30 березня 2011 року №1/2011 та пройшов державну реєстрацію 4 квітня 2011 року, ВАТ «Кривбасзалізрудком» змінив найменування на ПАТ «Кривбасзалізрудком» та є правонаступником усіх прав та обовязків ВАТ «Кривбасзалізрудком».
На підставі наказу Виробничого Об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», №349 від 20.09.1989, зміни у який внесено наказом №423 від 01.11.1989, з 01 жовтня 1989 року ліквідовано Першотравневе Рудоуправління. Цим же наказом створено у складі об`єднання наступні структурні одиниці: шахта «Першотравнева-1» та шахта «Першотравнева-2».
Наказом Виробничого Об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», №169 від 26 грудня 1994 року шахта «Першотравнева-1» та шахта «Першотравнева-2» ліквідовані і для доробки підготовлених запасів родовища утворена шахта «Першотравнева» на правах структурної одиниці Виробничого Об`єднання по видобутку руд підземним способом « ІНФОРМАЦІЯ_1 », правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком».
Наказом Виробничого Об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», №1 від 05 січня 1998 року з 01 січня 1998 року ліквідовано шахту «Першотравнева», як структурну одиницю об`єднання.
Стосовно питання правонаступництва щодо обов`язку по відшкодуванню завданої позивачці моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.
У частині першій статті 37 Цивільного кодексу УРСР, в редакції 1963 року, (який був чинним на момент перейменування виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда») було передбачено, що юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання).
Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про підприємства в Україні» (у редакції, що була чинною на час перейменування виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») підприємство може бути створено в результаті виділення зі складу діючого підприємства, організації одного або кількох структурних підрозділів, а також на базі структурної одиниці діючих об`єднань за рішенням їх трудових колективів, якщо на це є згода власника чи уповноваженого ним органу.
Створення підприємств шляхом виділення, здійснюється зі збереженням за новими підприємствами взаємних зобов`язань та укладених договорів з іншими підприємствами.
Згідно із частинами першою та шостою статті 34 Закону України «Про підприємства в Україні» ліквідація і реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться з дотриманням вимог антимонопольного законодавства за рішенням власника, а у випадках, передбачених цим Законом, за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду.
При виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за роздільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права і обов`язки реорганізованого підприємства.
У пунктах 2.1 та 4.1 Положення про порядок поділу підприємств і об`єднань та відокремлення від них структурних підрозділів і одиниць, затвердженого наказом Міністерства економіки України, Міністерства статистики України, Антимонопольного комітету України від 20 квітня 1994 року № 43/79/5 (яке втратило чинність 25 серпня 2015 року), було закріплено, що відокремлення - це виділення зі складу підприємства (об`єднання) структурного підрозділу (одиниці) і створення на його базі самостійного підприємства або вихід підприємства із складу об`єднань, зазначених у підпункті «б» пункту 3.1 цього Положення об`єктами відокремлення є структурні підрозділи та структурні одиниці відповідно до пункту 2.1 цього Положення, а також підприємства, що входять до складу об`єднань.
Розподільчий баланс є документом, у якому, зокрема, визначено обсяг майнових прав та обов`язків, які перейшли до створеної шляхом виділу (виділення, відокремлення) юридичної особи.
Судом першої інстанції встановлено, що професійні захворювання виникли у позивача також під час роботи на Виробничому Об`єднанні по видобутку руд підземним способом « ІНФОРМАЦІЯ_1 », до структурного підрозділу якого входило Рудоуправління «Першотравневе», яке згодом було перейменовно на державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат», перетворене на дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» ДАК «Укррудпром» та у подальшому перетворене у Відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат».
Структурні одиниці Виробничого Об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», у тому числі Першотравневе Рудоуправління, новостворена з 01 жовтня 1989 року шахти «Першотравнева-1» та «Першотравнева-2», новостворені з 01 січня 1995 року, шахта «Першотравнева», новостворена з 20 січня 1998 року, не мали статусу юридичних осіб. Створення на базі окремих структурних підрозділів Виробничого Об`єднання «Кривбасруда» - шахт «Першторавнева-Дренажна» - державного підприємства «Кривбасгідрозахист» відбулось вже після припинення трудових відносин позивача з Виробничим Об`єднанням «Кривбасруда», а розподільчим балансом від 01 липня 1998 року не було прямо передбачено переходу до ДП «Кривбасгідрозахист» обов`язку з відшкодування шкоди, завданої працівнику ушкодженням здоров`я під час перебування у трудових відносинах з ВО «Кривбасруда».
Усі структурні одиниці ВО «Кривбасруда», зокрема, Першотравневе Рудоуправління, новостворені з 01 жовтня 1989 року шахти «Першотравнева-1» та «Першотравнева-2», новостворена з 01 січня 1995 року шахта «Першотравнева» не мали статусу самостійних юридичних осіб, були створені як структурні підрозділи без права юридичної особи, оскільки питання про їх відокремлення зі складу юридичної особи із визначенням правонаступників в передбаченому законодавством порядку не вирішувалось.
До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15 червня 2020 року у справі №212/3137/17-ц, у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року по справі №215/3404/17 (провадження № 61-48854св18).
Таким чином, професійне захворювання позивача виникло, зокрема, під час його перебування у трудових відносинах з Виробничим Об`єднанням по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», на якого законодавством покладено обов`язок забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, чого в цьому випадку роботодавцем зроблено не було, що потягло за собою втрату позивачем професійної працездатності
Отже, ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» несе обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок професійного захворювання.
Посилання відповідача ПРАТ «ПІВНГЗК» на практику розгляду аналогічних справ про стягнення моральної шкоди є безпідставними та суперечать чинному законодавству, згідно якого суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України ( ч.1 ст. 3 ЦПК України).
Доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком», про те, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення положення Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі - Закон № 466), яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року), колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.
Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.
Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я, тобто заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок внаслідок професійного захворювання.
Колегія суддів погоджується із визначеними судом першої інстанції розмірами відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, які визначені ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, характер і тривалість моральних страждань позивача, обставини виникнення професійного захворюваня, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, ступінь втрати професійної працездатності, вперше з 23.10.1995 року – 50% з встановленням 3-ї групи інвалідності, в подальшому з 08.07.2007 ступінь втрати професійної працездатності встановлено 40% і третя група інвалідності, безстроково, що свідчить про неможливість відновлення здоров`я позивача у майбутньому, тривалість роботи на підприємстві відповідача в шкідливих умовах праці, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначив до відшкодування моральну шкоду в розмірі 150 000 грн., з розміром, якої повністю погоджується і суд апеляційної інстанції. 
Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю особи.
Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
В зв`язку з чим, колегія судів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди є надто завищеним. 
Доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 22 червня 2021 року.

Головуючий:

Судді: