УХВАЛА

13 травня 2021 року 
м. Київ
справа № 826/15498/18
адміністративне провадження № К/9901/11255/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Білак М.В.,
суддів: Калашнікової О.В., Мельник-Томенко Ж.М.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2018 року   та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2021 року у справі №826/15498/18 за позовом ОСОБА_1 до Касаційного адміністративного суду про визнання незаконними судових рішень,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Касаційного адміністративного суду про визнання незаконними судових рішень.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2018 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2021 року, відмовлено у відкритті провадження у справі.
31 березня 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга                          ОСОБА_1 на зазначені судові рішення. 
Ухвалою Верховного Суду від 07 квітня 2021 року касаційну скаргу позивача залишено без руху, з підстав невідповідності її вимогам статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та надано скаржнику десятиденний строк з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом подання касаційної скарги, викладеної українською мовою, приведення її тексту у відповідність вимогам статті 330 КАС України, а також надання суду документу про сплату судового збору в установленому законом розмірі, або доказів на підтвердження наявності пільг зі сплати судового збору.
На виконання вищезазначеної ухвали скаржником направлено лист викладений російською мовою в якому зазначено, що вимога суду щодо подання касаційної скарги українською мовою не ґрунтується на нормах Конституції України та КАС України.
Окрім того скаржник зазначив, що в касаційній скарзі виклав підстави касаційного оскарження та зазначив про порушення судами норм матеріального та процесуального права.
Також вказав, що звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України "Про судовий збір".
У зв`язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до частини першої статті 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.
Згідно з частиною першою статті 15 КАС України судочинство і діловодство в адміністративних судах провадиться державною мовою.
Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасників судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють (частина третя статті 15 КАС України).
За приписами частини четвертої статті 15 КАС України учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом.
Отже, учасники судового процесу які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, проте процесуальні документи мають бути подані лише державною мовою.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в ухвалах від 07 червня 2019 року у справі №826/10114/17, від 03 вересня 2020 року у справі №826/6286/17, від 29 жовтня 2020 року у справі №815/1958/16 та від 07 грудня 2020 року у справі №138/132/20.
Крім того, у постанові від 08 жовтня 2020 року у справі № 9901/393/19 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що українська мова як засіб спілкування й інтелектуального вираження відображає самобутність багатомільйонного українського народу і є основою його духовності й історичної пам`яті. 
Повноцінне функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території держави є гарантією збереження ідентичності української нації та єдності України. У такому сенсі державна мова є складовою конституційного ладу та конституційною цінністю.
Колегія не вбачає підстав для відступу від вищевказаних правових висновків.
Колегія суддів також зауважує, що передбачена чинним законодавством України вимога щодо подання процесуальних документів державною мовою не є звуженням прав позивача чи дискримінацією останнього за мовною ознакою, оскільки крім послуг перекладача, на законодавчому рівні закріплені серед іншого державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги.
Суди реалізують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян щодо використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, відповідно до Конституції і законів України. 
Таким чином, Основним Законом України закладено конституційні основи для використання української мови як мови судочинства та одночасно гарантовано рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою.
Гарантування у судочинстві використання російської та інших мов національних меншин України цілком узгоджується з Європейською хартією регіональних мов або мов меншин, ратифікованою Законом України "Про ратифікацію Європейської хартії регіональних мов або мов меншин" від 15 травня 2003 року N 802-IV.
Разом з тим Суд зазначає, що забезпечення рівності прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою, гарантування права громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, не означають абсолютного права сторони (учасника справи) подавати відповідні процесуальні документи мовою, якою вона володіє, якому кореспондує безумовний обов`язок суду приймати такі документи до розгляду. 
Законом України "Про ратифікацію Європейської хартії регіональних мов або мов меншин" передбачено, що при застосуванні положень Хартії заходи, спрямовані на утвердження української мови як державної, її розвиток і функціонування в усіх сферах суспільного життя на всій території України, не вважаються такими, що перешкоджають чи створюють загрозу збереженню або розвитку мов, на які відповідно до статті 2 цього Закону поширюються положення Хартії.
Враховуючи викладене, а також беручи до уваги положення частини четвертої статті 15 КАС України та частини першої статті 12 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу необхідно викладати державною (українською) мовою.
Окрім того скаржником не виконано вимоги ухвали про залишення касаційної скарги без  руху в частині зазначення підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України. 
Також не заслуговують на увагу твердження скаржника про те, що судовий збір за подання цієї касаційної скарги не підлягає сплаті на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України "Про судовий збір", оскільки до касаційної скарги та заяви про усунення недоліків не додано   належних та допустимих доказів, які б підтверджували завдання йому шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача.
Враховуючи вищенаведене, вимоги ухвали Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у цій справі скаржником не виконано.
Відповідно до частини другої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Керуючись статтями 169, 328, 330, 332 КАС України, 
у х в а л и в :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2018 року   та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2021 року у справі №826/15498/18 повернути скаржнику.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Судді 	М.В. Білак  О.В. Калашнікова  Ж.М. Мельник-Томенко