ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року	Львів	Справа № 140/15588/20 пров. № А/857/4881/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                        Глушка І.В.,
суддів:                                                             Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області на рішення  Волинського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року, ухвалене суддею Волдінер Ф.А. у м. Луцьку Волинської області в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, у справі №140/15588/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Камінь-Каширського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -
                                                       ВСТАНОВИВ:

02 листопада 2020 року позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 з адміністративним позовом до відповідача – Камінь-Каширського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, у якому просив визнати дії щодо неоформлення паспорта неповнолітній ОСОБА_2 у формі паспортної книжечки, що передбачено Положенням про паспорт громадянина України, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, протиправними та зобов`язати оформити та видати бланк паспорта на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у формі паспортної книжечки.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року адміністративний позов задоволено.
Судом здійснено розподіл судових витрат шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, витрат на правничу допомогу - у розмірі 3000,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Управління Державної міграційної служби України у Волинській області оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині розподілу судових витрат, понесених позивачем на професійну правову допомогу та ухвалити нове, зменшивши розмір витрат, які підлягають стягненню на професійну правничу допомогу.
Скаржник вказує на те, що в оскаржуваному рішенні не оцінено належним чином докази щодо понесених позивачем судових витрат.
Зазначає, що доказів підтвердження фактичної оплати послуг адвоката Мартинюком Р.П. на виконання умов договору про надання пофесійної правничої допомоги не надано.
Також, покликаючись на те, що справа, у якій адвокатом надавались послуги, є справою незначної складності, складання документів в рамках даної справи не потребує затрати значного часу, такі послуги не є послугами значного обсягу, на думку скаржника вчачається неспівмірність заявленого розміру понесених витрат до предмету спору.

Позивач скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Представник позивача у поданому відзиві також заявляє про розподіл судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної скарги у розмірі 4000,00 грн.

Згідно з п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що підставою для звернення позивача до суду слугувала відмова Камінь-Каширського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, оформлена листом №0715-322/0715.1-20 від 04.09.2020, у оформленні паспорта громадянина України у формі книжечки неповнолітній ОСОБА_2 з покликанням на відсутність правових підстав для оформлення та видачі паспорта громадянина України у заявленій формі без відповідного рішення суду.
Задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції враховано правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19 вересня 2018 року за наслідками розгляду зразкової справи №806/3265/17.
Також, оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги адвоката, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями  19,  20 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”, а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, суті виконаних послуг, суд виснував, що сума, заявлена до відшкодування, у розмірі 3  000, 00 грн є співмірною фактичному обсягу наданих адвокатом послуг, а тому підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зі змісту апеляційної скарги слідує, що рішення суду оскаржується лише в частині розподілу судових витрат.
Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційним судом підлягає з`ясуванню правомірність висновків суду першої інстанції в частині задоволення клопотання позивача про здійснення розподілу понесених судових витрат.
Частинами першою та третьою статті 143 КАС України передбачено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі; якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Частиною першою статті 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
У разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, відповідно до ч.1ст.139 КАС України всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 9 вказаної статті, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує : 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються статтею 134 КАС України. Відповідно до частини 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Склад та обсяг судових витрат визначено у частині 3 статті 134 КАС України, згідно з якою для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;                2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат відповідно до вимог частини сьомої цієї статті покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Колегія суддів зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі №810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19, 16 квітня 2020 року у справі №727/4597/19.
Колегія суддів також зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат підлягає оцінці кожен окремий доказ надання правової допомоги та у їх сукупності співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката, а також заперечення суб`єкта владних повноважень щодо обґрунтованості їх розміру.
З матеріалів справи слідує, що позивачем клопотання про стягнення понесених судових витрат на професійну правничу допомогу було заявлено у клопотанні, зареєстрованому судом 04 січня 2021 року за вх. №85/21 з одночасним поданням доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу.
На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги №б/н від 16.09.2020, укладений між позивачем та адвокатом Хомичем Романом Володимировичем (а.с.26-27). Цим договором між сторонами погоджено вартість роботи адвоката та порядок здійснення розрахунку. Зокрема п. 3.2 Договору обумовлено, що незалежно від результату, вартість надання правничої допомоги, передбаченої даним позовом, складає 5000,00 грн.
Розрахунок суми гонорару адвоката за надану правничу допомогу за договором про надання правничої допомоги від 16.09.2020 від 31 грудня 2020 року та Акт приймання передачі виконаних робіт від 31 грудня 2020 року містять детальний опис виконаних адвокатом робіт із розрахунком затраченого часу, визначено загальну вартість роботи адвоката (а.с.28, 29).
Також заявником долучено ордер про надання правничої допомоги із зазначенням підстав його видання – договір від 16.09.2020, назви органу, у якому надається правова допомога – Волинський окружний адміністративний суд.
Для підтвердження факту оплати послуг адвоката на розгляд суду надано квитанцію  до прибуткового касового ордера №31/12-20 від 31.12.2020 на суму 3000,00 грн, яка містить належне, повне найменування оплаченої послуги із зазначенням договору, що дозволяє суду ідентифікувати понесені позивачем згідно такої квитанції витрати як такі, що сплачені за надання правничої допомоги позивачу у справі №140/15588/20.
Спосіб проведення між стронами розрахунків узгоджується із обумовленим  п. 3.7 Договору про надання правничої допомоги від 16 вересня 2020 року, згідно зі змістом якого Замовник оплачує надання правничої допомоги у будь-який зручний для нього спосіб, враховуючи, що  єдиними допустимими видами розрахунків за надання правничої допомоги є: готівковий, безготівковий, змішаний.
При цьому колегія суддів зауважує, що підпунктом 10 пункту 3 розділу І Положення №148 визначено, що касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси.
Згідно з пунктом 23 розділу ІІІ Положення №148 касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, електронними розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівки.
Касові документи можуть бути паперовими або електронними.
За змістом пункту 25 Положення №148 приймання готівки в касу проводиться за прибутковим касовим ордером (додаток 2), підписаним головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником установи/підприємства. До прибуткових касових ордерів можуть додаватися документи, які є підставою для їх складання. Про приймання установами/підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера), підписана головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником, підпис яких може бути засвідчений відбитком печатки цієї/цього установи/підприємства. Використання печатки установою/підприємством не є обов`язковим.
Враховуючи наведене, підтверження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу доказом – квитанцією, виписаною та наданою двокатом, з огляду на її відповідність Типовій формі №КО-1 прибуткового касового ордера додатку 2 Положення №148, колегія суддів вважає належним.
Належність такого доказу як квитанція до прибуткового касового ордера також вбачається із постанов Верховного Суду від 12 серпня 2020 року (справа №826/13271/16), від 24 вересня 2020 року (справа №520/9408/18).
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, враховуючи зміст та обсяг наданих послуг, судом апеляційної інстанції враховано, що складність справи обумовлена як суттю спору й характером спірних правовідносин (нестандартний спір, нетипові правовідносини), обсягом доказів, а тому погоджується із доводами скаржника, що справа №140/15588/20 належить до справ, щодо яких на момент звернення позивача до суду сформовано достатньо сталу практику їх розгляду, зокрема, наявні правові висновки Верховного Суду щодо даних правовідносин. 
Водночас відповідачем не спростовано розміру заявлених позивачем вимог про розподіл судових витрат.
Аналізуючи наведені правові норми та доводи скаржника, колегія суддів приходить до висновку про підтвердження здійснених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі (меншому, ніж обумовлено договором), їх пов`язаність з розглядом справи, пропорційність та обгрунтованість розміру судового збору до предмета спору, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, співмірність виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).
Крім того, скаржником не подано заперечень щодо заявлених у відзиві вимог про додаткове стягнення витрат, пов`язаних із апеляційним переглядом адміністративної справи за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України у Волинській області.
Так, згідно тверджень представника позивача – адвоката Хомича Р.В., у зв`язку з розглядом справи судом апеляційної інстанції позивачем були понесені судові витрати у сумі 4000,00 грн.
Слід зазначити, що клопотання про розподіл судових витрат та докази понесених витрат на професійну правничу допомогу заявником подано з дотриманням порядку та строків, визначених ч.7 ст. 139 КАС України.
На підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача надано договір про надання правничої допомоги від 17 березня 2021 року, укладений між позивачем та адвокатом Хомичем Р.В., яким окреслено предмет Договору – підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року у справі №140/15588/20.
Пунктами 3.1-3.8 Договору обумовлено порядок здійснення розрахунків та розмір гонорару адвоката. Вартість надання правової допомоги за цим договором зафіксовано на рівні 4000,00 грн.
Також на підтвердження витрат на правничу допомогу подано розрахунок на оплату від 29 березня 2021 року, акт приймання-передачі наданої правничої допомоги, які містять детальний опис робіт та їх вартість у розрізі витраченого адвокатом часу, ордер про надання правничої допомоги у Восьмому апеляційному адміністративному суді, квитанцію до прибуткового касового ордера №29/03-21 від 29.03.2021 на суму 4000,00 грн із зазначенням належного, повного призначення платежу з посиланням на відповідний договір, що дозволяє ідентифікувати понесені позивачем витрати як такі, що сплачені за надання правничої допомоги у даній справі.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 1 статті 2 КАС України).
Адміністративне судочинство спрямоване на зміцнення законності, правопорядку та попередження правопорушень, а також сприяє активному та ініціативному виявленню порушень прав, свобод та інтересів осіб з боку влади та поновлення цих прав чи запобігання їх порушенню.
Таким чином, сторона, яка звернулася до суду за захистом свого порушеного права, має отримати від порушника свого права відшкодування понесених витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу.
Оскільки саме бездіяльність суб`єкта владних повноважень мала наслідком порушення прав неповнолітньої ОСОБА_2 та стала передумовою для звернення до суду ОСОБА_1 в її інтересах, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України у Волинській області слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу, понесення яких позивачем у суді апеляційної інстанції, їх пов`язаність з розглядом справи, пропорційність та обгрунтованість до предмета спору, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, співмірність виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), наявність обґрунтованого пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагне досягти позивач, підтверджено належними доказами.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуальногозакону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства Україниапеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в строки, встановленністаттею 309 КАС України.
Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року у справі №140/15588/20 – без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України у Волинській області (ЄДРПОУ: 37821586) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Камінь-Каширським РВ УМВС України у Волинській області 07 травня 1997 року) судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 (чотири тисячі) гривень. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний