ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

25 травня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/4114/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Головко О.В. (доповідач),
                               суддів:  Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,     
за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.   

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційні скарги Головного управління ДПС у Запорізькій області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року (суддя Кисіль Р.В., повний текст рішення складено 18.01.2021) та 
додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року (суддя Кисіль Р.В.) в адміністративній справі  
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1   
до Головного управління ДПС у Запорізькій області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 02.04.2020 № 0005943305 та № 0005953305. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року позов задоволено.
Відповідно до додатково рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи у сумі 31600,00 грн. та витрати, пов`язані з технічним копіюванням документів, наданих до суду, у сумі 1017,00 грн. 
Не погодившись з рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційні скарги, в яких просить названі судові рішення скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Апеляційні скарги ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, його висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків. 
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює діяльність з роздрібної торгівлі фармацевтичними товарами та перебуває на податковому обліку на загальній системі оподаткування. 
Головним управлінням ДПС у Запорізькій області у період з 10.02.2020 по 28.02.2020 було проведено документальну планову виїзну перевірку діяльності ФОП ОСОБА_1 з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску за загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2018 по 31.12.2019, за результатом якої складно акт від 06.03.2020 № 75/08-01-33-05/ НОМЕР_1 .
Згідно з висновками Акту перевірки ФОП ОСОБА_1 допущено порушення: п.  44.1 ст. 44, п.  177.2 ст. 177, п.п. 177.4.1-177.4.6 ст.  177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу в сумі 2911158,69 грн. та заниження суми податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 524008,57 грн.;   пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, пп. 1.3 п. 16-1 підр. 10 розд.  XX, п.п.  177.2,  177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу в сумі 2911158,69 грн. та суми військового збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 43667,38 грн. 
Внаслідок виявлених порушень ГУ ДПС у Запорізькій області 02.04.2020 прийняті податкові повідомлення-рішення: № 0005943305, згідно з яким визначено зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування (код платежу 11010500) у розмірі 786012,86 грн., у тому числі за основним платежем - 524008,57 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 262004,29 грн.; № 0005953305, відповідно до якого визначено зобов`язання по військовому збору (код платежу 11011001) на суму 65501,07 грн., з якої основне зобов`язання - 43667,38 грн., штрафні (фінансові) санкції - 21833,69 грн.
Надаючи оцінку названим податковим повідомленням-рішенням, суд апеляційної інстанції зазначає, що за приписами статті 44 Податкового кодексу України платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Судом встановлено, що в ході проведення перевірки податковим органом було витребувано від позивача пояснення та документальне підтвердження зняття залишків товарно-матеріальних цінностей в розрізі найменувань товару, готової продукції станом на 01.01.2018, 31.12.2018, 01.01.2019, 31.12.2019 з відображенням коду УКТ ЗЕД, кількості, ціни та загальної вартості залишків по найменуванню товару.
Відповідач звертає увагу, що ФОП ОСОБА_1 не було надано матеріали інвентаризації товарно-матеріальних цінностей (готова продукція, сировина), у тому числі зняття залишків товарно-матеріальних цінностей в розрізі найменувань товару, готової продукції станом, що унеможливило визначити та довести зв`язок залишків товарно-матеріальних цінностей з господарською діяльністю позивача, що, в свою чергу, не дає можливості достовірно перевірити задекларовані останнім витрати за 2018-2019 роки.
Натомість податковий орган дійшов висновку, що за результатами проведеної перевірки та на підставі наданих ФОП ОСОБА_1 первинних документів, валові витрати за 2018 рік по колонці 5 «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції» податкової декларації про майновий стан та доходи (№ 9309373216 від 01.02.2019) повинні складати 23236759,48 грн. без ПДВ.
Згідно з проведеним аналізом єдиного реєстру податкових накладних за 2019 рік та документів, наданих ФОП ОСОБА_1 (видаткових накладних, Z-звітів, фіскальних чеків, банківських виписок) встановлено, що ФОП ОСОБА_1 станом на 31.12.2019 не реалізовано товарно-матеріальних цінностей на загальну суму без ПДВ 805967,86 грн.
Таким чином витрати за 2019 рік по колонці 5 додатку Ф2 «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції» податкової декларації про майновий стан та доходи (№ 9334180337 від 10.02.2020) повинні складати 25237067,23 грн. без ПДВ.
Відповідачем не заперечується, що під час перевірки позивачем було надано всі первинні документи, на підставі яких ведеться облік витрат та сформовані відповідні показники податкової звітності. 
Єдиним зауваженням з боку податкового органу є ненадання позивачем матеріалів інвентаризації ТМЦ.
З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає, що наказом Міністерства фінансів України 02.09.2014 № 879 затверджено  Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, яким визначено, що останнє застосовується юридичними особами, створеними відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також представництвами іноземних суб`єктів господарської діяльності.
Таким чином вірним є висновок суду першої інстанції, що дія даного Положення на фізичних осіб-підприємців не розповсюджується.
Вказаний висновок також підкріплено індивідуальною податковою консультацією ДФС України від 06.02.2018 № 506/О/99-99-13-01-02-14/ІПК.
При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу, що статтею 177 Податкового кодексу України  встановлено обов`язок фізичних осіб-підприємців вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару, що в повній мірі дотримано позивачем та не спростовується відповідачем.
Судом встановлено, що під час перевірки позивачем було надано первинні документи, на підставі яких сформовано понесені витрати за 2018-2019 роки, зокрема докази придбання ТМЦ та їх оплати. Проте Акт перевірки не містить опис аналізу наданих первинних документів.
При цьому Акт перевірки містить інформацію щодо задекларованих позивачем показників одержаного доходу, проте податковий орган доходить висновку, що ФОП ОСОБА_1 завищено витрати на придбаних ТМЦ по колонці 5 додатку Ф2 до податкових декларацій за 2018, 2019 роки, оскільки останнім не здійснено оплату придбаних ТМЦ у 2018 році на суму 2420996,40 грн., у 2019 році – на суму 1892668,50 грн.
Проте вказані висновками спростовуються первинними документами, які містяться у матеріалах справи та були надані також під час перевірки, що підтверджується самим Актом перевірки.
Вказані висновки не ґрунтуються на аналізі первинних документів, наданих в ході перевірки позивачем, на що вірно звернув увагу суд першої інстанції.
Також позивачем було надано до суду першої інстанції додатковий доказ у спростування висновків Акту перевірки – висновок експерта № 78 від 22.07.2020, згідно з яким документально не підтверджуються зазначене в акті Головного управління Державної податкової служби України у Запорізькій області № 75/08-01-33-05/ НОМЕР_1 від 06.03.2020.
Натомість відповідачем не доведено належними та допустимими доказами обґрунтованість власних висновків та правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а тому останні підлягають скасуванню, як вірно визначено судом першої інстанції.
Щодо правильності розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції встановив, що з метою спростування висновків податкового органу позивачем було укладено договір № 22 від 14.04.2020 щодо проведення економічної експертизи (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 22.07.2020) та сплачено за отримані послуги 31600 грн., що підтверджується рахунками № 87 від 25.05.2020    та № 137 від 18.08.2020, платіжними дорученнями № 5585 від 12.06.2020 та № 5916 від 21.08.2020; актом приймання-здачі виконаних робіт (проведення судово-економічної експертизи за 194 години) від 27.07.2020.
Також позивачем надано до суду першої інстанції докази понесених витрат за копіювання документів, долучених судом першої інстанції в якості доказів до матеріалів справи, –  товарний чек від 17.07.2020 ФОП ОСОБА_2 на суму 1017 грн., всього 678 аркушів формату А4, ціна за одиницю 1,5 грн.
Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі: витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи. 
Таким чином витрати на проведення експертизи та копіювання документів, які долучені до матеріалів справи в якості доказів у доведення обґрунтованості заявленого позову, є судовими витратами у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.
Доводи апелянта, що витрати по проведенню експертизи не підлягають відшкодуванню, адже позивачем не доведено необхідність її проведення, суд апеляційної інстанції не вважає обґрунтованими, адже саме внаслідок неприйняття неправомірних податкових повідомлень-рішень у позивача виникла необхідність у зверненні до суду за захистом порушених прав та інтересів. При цьому суд враховує, що позивачем було застосовано процедуру досудового врегулювання спору, за допомогою якої останній намагався уникнути зайвих витрат, пов`язаних з судовим розглядом справи.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення та додаткове рішення суду першої інстанції ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.
                    
                              Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
п о с т а н о в и в :

                              Апеляційні скарги Головного управління ДПС у Запорізькій області залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року та додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року в адміністративній справі № 280/4114/20 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з 25 травня 2021 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови. 
          Повна постанова складена 25 травня 2021 року.

Головуючий - суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров