ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       08 червня 2021 року                                                                м. Чернівці
                        Справа № 725/3689/20
Провадження № 22-ц/822/558/21
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого - Литвинюк І. М. 
суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б., 
секретар: Тодоряк Г.Д.,
       учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 , 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 лютого 2021 року, головуючий у І-й інстанції – Войтун О.Б., 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 у серпні 2020 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини.
В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 21 листопада 1992 року міським відділом реєстрації актів громадського стану м. Чернівці між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Оскільки сімейне життя з відповідачем не склалося, нею подано позовну заяву про розірвання шлюбу. 
Від шлюбу у них народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Зазначала, що малолітня донька ОСОБА_5 проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні, оскільки є дитиною з інвалідністю, потребує постійного догляду і багато уваги. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не піклується про неї. Вона щомісячно витрачає на лікування доньки 5 000 грн і вважає, що відповідач має сплачувати половину цих витрат. 
Вказувала на те, що відповідач є здоровим, працездатним чоловіком, має у власності є будинок по АДРЕСА_1 , у його користуванні знаходяться декілька транспортних засобів, інших осіб, які перебувають на його утриманні, у нього немає.
З урахуванням збільшення позовних вимог, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі в розмірі по 4 000 грн щомісячно з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також по 2 500 грн додаткових витрат на утримання дитини.
Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 24 лютого 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з   ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 800 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 25 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
На рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 24 лютого 2021 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині стягнення аліментів змінити, стягнути з ОСОБА_2 на її користь на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 аліменти у розмірі 4 000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; частково скасувати рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 24 лютого 2021 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_2 додаткових витрат на утримання дитини, ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати на лікування та оздоровлення дитини ОСОБА_5 у розмірі 2 500 грн щомісячно.
Посилається не те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що їхня малолітня донька є дитиною з інвалідністю, проживає разом з нею і вона здійснює за дитиною цілодобовий догляд, а той факт, що відповідач досі зареєстрований з ними в одній квартирі, не свідчить про те, що він якимось чином забезпечує доньку.
Крім того, 13 вересня 2020 року відповідач виявив бажання платити аліменти на утримання доньки у розмірі 4 000 грн щомісячно, про що власноручно, у присутності свідків, написав розписку. Суд першої інстанції не взяв до уваги розписку та не надав даному доказу належної оцінки.
Судом першої інстанції також не взято до уваги наявність у відповідача на праві власності нерухомого та рухомого майна, а саме, приватного будинку по АДРЕСА_1 та п`яти транспортних засобів.
Відповідачем не доведено, що він матеріально утримує свою матір і що вона потребує такої допомоги, що позбавляє його можливості сплачувати аліменти у розмірі 4 000 грн.
Посилання відповідача на те, що він добровільно бере участь в утриманні дитини, є безпідставними, оскільки пред`явлення даного позову свідчить про існування між ними спору щодо утримання їхньої дитини.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
За змістом частин 4, 6 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із частинами 4, 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.
Задовольняючи частково позов про стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з майнового стану сторін, розміру доходу відповідача, стану його здоров`я, рівного обов`язку обох батьків щодо утримання дитини, і прийшов до висновку, що розмір аліментів у сумі 4 000 грн буде для відповідача непомірним фінансовим тягарем.
Водночас, відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано доказів наявності щомісячних додаткових витрат на лікування дитини. При цьому судом взято до уваги ту обставину, що позивач та відповідач на час звернення з даним позовом проживають в одній квартирі, відповідач оплачує комунальні послуги, купляє продукти харчування та ліки для дитини.
З висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 1992 року, який під час розгляду справи було розірвано.
Від шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є дитиною з інвалідністю.
Відповідач ОСОБА_2 офіційно працевлаштований у Чернівецькій дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» та працює на посаді листоноші 1 класу.
Згідно з довідкою Головного управління ДПС у Чернівецькій області заробітна плата ОСОБА_2 за 1 та 2 квартали 2020 року склала 24 172,16 грн.
З наданої Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Чернівецькій області інформації вбачається, що станом на 09 жовтня 2020 року за ОСОБА_2 зареєстровано 4 транспортних засоби: 09 вересня 2009 року зареєстрований транспортний засіб марки BMW 530i, 1998 року випуску; 22 листопада 2005 року зареєстрований транспортний засіб марки BMW 524, 1990 року випуску; 11 жовтня 1992 року зареєстрований транспортний засіб марки ВАЗ 21013, 1982 року випуску, та 27 вересня 1995 року зареєстрований транспортний засіб марки АЗЛК 2140, 1986 року випуску.
Також ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 .
Відповідно до посвідчення Серії НОМЕР_1 відповідач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС .
Згідно з виписки із медичної карти амбулаторного хворого у ОСОБА_2 наявні захворювання: хронічний панкреатит, дифузний нетоксичний зоб 1А ст..
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Статтями 150, 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з частинами 1, 2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року – 2 218 грн, з 1 липня – 2 318 грн, з 1 грудня – 2 395 грн.
Ураховуючи вимоги частин 1, 2  статті  70  Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої із  заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами 50 % заробітної плати, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, стан здоров`я малолітньої доньки, розмір доходу відповідача та його матеріальне становище, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання дитини аліменти в розмірі 1 800 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом.
Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач виявив бажання сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі 4 000 грн щомісячно, про що власноручно написав розписку, є безпідставними і така розписка не може бути взята до уваги при прийнятті вказаного рішення, оскільки законом не передбачено можливості написання розписки про сплату аліментів.
Доводи апелянта щодо неврахування судом першої інстанції наявності у відповідача на праві власності нерухомого та рухомого майна висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено, що автомобілі набуті у власність відповідачем ще у 1992, 1995, 2005, 2009 роках, будинок належить на праві спільної часткової власності з матір`ю відповідача, а обіг коштів по банківському рахунку датований ще 2018 роком, що жодним чином не підтверджує доводи позивачки про матеріальну забезпеченість відповідача.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів порушено норми матеріального чи процесуального права.
Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.
Обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, позивачка ОСОБА_1 посилалася на те, що вона щомісячно витрачає на лікування доньки 5 000 грн, а тому вважає, що відповідач щомісячно має сплачувати половину цих витрат. 
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
Так, судом встановлено, що малолітня ОСОБА_5 є дитиною з інвалідністю. 
Натомість, у матеріалах справи відсутні документи про вартість медичних послуг, витрат на лікування та інших витрат, що повинні фінансуватися наперед, постійно.
За відсутності доказів про наявність передбачуваних додаткових витрат на лікування дитини, у тому числі про їх характер, розмір та тривалість, стягнення таких витрат з відповідача у зазначеному позивачкою розмірі буде припущенням.
Відповідно до  статті 12 ЦПК України  цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частин 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів вважає, що належних та допустимих доказів для спростування висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, передбачених статтями  76, 77, 78 ЦПК України, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення відповідно до статті 376 ЦПК України, апеляційна скарга не містить.

Керуючись статтями 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня проголошення і відповідно до пункту 2 частини 1 статті 389 ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий                      І.М. Литвинюк      
                                                 
Судді:                                                         І.Н. Лисак
                                                         І.Б. Перепелюк