24.05.21
22-ц/812/966/21
Єдиний унікальний номер справи 489/5044/20
Провадження №22-ц/812/966/21                                 Доповідач в апеляційній інстанції – Лисенко П.П.

П О С Т А Н О В А
іменем України
24 травня 2021 року                                                                   м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого - Лисенка П.П.,       
суддів – Самчишиної Н.В. та Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання – Пасечнюком І.П.,
з участю: 
позивача -  ОСОБА_1 , 
її представника – адвоката Коренко Т.В.,
відповідача - ОСОБА_2 
його представника – ОСОБА_3 ,
переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, яке ухвалене 01 квітня 2021 року, у приміщенні того ж суду, під головуванням судді Румянцевої Н.О., у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и л а:

19 жовтня 2020 року  ОСОБА_1 пред`явила до  ОСОБА_2 вищезазначений позов, який обґрунтовувала наступним.
З 13 червня 2009 року позивач з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі.
17 лютого 2015 року рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області шлюб між ними розірвано. 
Від шлюбу мають неповнолітню дитину – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
09 червня 2016 року рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області з відповідача на її користь, на утримання дитини ОСОБА_4 , стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 800 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 
Посилаючись на те, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів, розмір витрат на утримання дитини значно зріс, просила змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідача на підставі рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 09 червня 2016 року на утримання неповнолітньої доньки з 800 гривень на 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття. 
Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому заперечує щодо зміни способу стягнення аліментів та не заперечує щодо збільшення розміру стягнення аліментів у розмірі 1 500 гривень щомісячно. 
У відзиві посилається на те, що вимога позивача про стягнення аліментів у розмірі ј частки від доходу не доведена належними та допустимими доказами. Він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, оскільки, на теперішній час він офіційно не працевлаштований. 
Крім того, на його утриманні перебуває малолітня дитина від іншого шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та його мати – ОСОБА_6 , яка не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та потребує додаткового утримання з його боку. Вважає за можливе збільшити розмір аліментів до 1 500 гривень. 
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2021 року позов задоволено.
Змінено розмір аліментів, визначений рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 09 червня 2016 року в справі 475/418/16-ц та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. 
Відкликано виконавчий лист виданий на підставі рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 09 червня 2016 року в справі 475/418/16-ц та стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840 гривень 40 копійок.
Не погодившись з зазначеним рішенням,  ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просив визначити розмір аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/8 частин всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів Миколаївського апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. 
Так, задовольняючи позов, суд І інстанції виходив з того, що у позивача є беззаперечне право на обрання способу їх стягнення, позицію відповідача щодо часткового визнання позовних вимог, наявності у нього на утриманні малолітньої дитини, вважає за можливе змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) визначивши її у розмірі 1/4.
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у повній мірі погоджується з встановленими судом І інстанції обставинами та правовідносинами, його висновки щодо них та результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.
За Конституцією України, ст. 4 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.
Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.
Відповідно до статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.
Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.
Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.  
Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Для цього він досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.
При цьому, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.
Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилась очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі.
Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції виходить з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 374 ЦПК України, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 375, 383 ЦПК України.
Зокрема, він повинен з`ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.
Як результат розгляду, апеляційний суд визначає підстави перегляду судового рішення, і відповідно до наданих йому повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення.
Оскаржене рішення суду І інстанції ухвалене у повній відповідності з виписаним.
Як вбачається з матеріалів справи і це ж встановлено судом І інстанції, з 13 червня 2009 року сторони перебували у шлюбі, який, відповідно до рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2015 року – розірвано (а.с. 9-10).
В шлюбі у них народилася донька, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 8).
Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 09 червня 2016 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 , на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з 30 травня 2016 року і до її повноліття. 
Як вбачається з копії свідоцтва, 14 лютого 2017 року ОСОБА_7 змінила прізвище на « ОСОБА_8 », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_2 (а.с. 7).
Відповідач не заперечує проти збільшення розміру аліментів на утримання доньки до 1500 гривень щомісячно, проте не згоден щоб з нього стягували ј усіх видів заробітку (доходу), обґрунтовуючи це тим, що на його утриманні перебувають малолітня дитина від іншого шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та його мати – ОСОБА_6 , яка не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та потребує додаткового утримання з його боку.
На підтвердження свої доводів, надає копію свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_3 та про народження дитини серії НОМЕР_4 , де зазначено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є рідним сином ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а.с. 30, 31).
Позивач подала відповідь на відзив, та долучила до нього докази, які свідчать про майновий стан відповідача.
Так, згідно витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів Головного сервісного центру МВС, від 26.11.2020, ОСОБА_2 має у власності автомобіль ЗАЗ 110217 (а.с. 35).
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої 26.11.2020, ОСОБА_2 належить на праві приватної власності земельна ділянка, площею 2 га, що розташована на території Доманівського району Миколаївської області, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК 257823 від 30.10.2012 (а.с.36-37). 
Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
За змістом частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно зі статтями 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною другою статті 182 СК України у редакції Закону України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України).
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд першої інстанції, із урахуванням наведених норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, належним чином оцінивши подані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та визначення розміру аліментів на утримання  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки раніше визначений судом розмір аліментів у сумі 800 гривень є меншим, ніж визначний законом як мінімальний, отже недостатнім для забезпечення належного утримання дитини і її гармонійного розвитку. Відповідач не надав належних доказів на підтвердження неможливості виконувати свій обов`язок по утриманню дитини у визначений судом спосіб.
Посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції інстанцій наявності у платника аліментів іншої дитини, що буде порушеної права -  є безпідставними, оскільки судом було визначено розмір аліментів на неповнолітню дитину у частці від заробітку (доходу) батька, тобто змінено спосіб стягнення. 
Інші доводи ОСОБА_2 щодо фактичних обставин справи були предметом оцінки у суді І інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, у значній мірі зводяться до переоцінки доказів.
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду і інстанції - без змін.
       
Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення, а  рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2021 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів до Верховного Суду, починаючи з дня складення повного судового рішення

Головуючий:                                 П.П. Лисенко  

    Судді:                                         Н.В. Самчишина 

Т.В.Серебрякова

________________________________________
Повний текст постанови складено 25 травня 2021 року.