ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року	Львів	Справа № 260/2622/20 пров. № А/857/1564/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді –                                     Макарика В.Я.

суддів –                                                         Бруновської Н.В., Кузьмича С.М.

за участю секретаря судового засідання – Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року (головуючий суддя в суді першої інстанції Скраль Т.В.) у справі № 260/2622/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

                                                     В С Т А Н О В И В:          

27 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) в якому просив визнати протиправними дії відповідача по нарахуванню і виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за 23 календарні дні невикористаної щорічної основної відпустки за 2019 рік та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої для учасників бойових дій, за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з його грошового забезпечення у розмірі 2 984,50 грн. Зобов`язати Кінологічний навчальний центр Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України (військову частину НОМЕР_1 ) донарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 23 календарні дні невикористаної щорічної основної відпустки за 2019 рік та грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої для учасників бойових дій, за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з його грошового забезпечення у розмірі 15 326,63 грн.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 до Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправними дії Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_1 ) по нарахуванню і виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за 23 календарні дні невикористаної щорічної основної відпустки за 2019 рік та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої для учасників бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з його грошового забезпечення у розмірі 2 984,50 грн. Зобов`язано Кінологічний навчальний центр Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України (військову частину НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) донарахувати і виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за 23 календарні дні невикористаної щорічної основної відпустки за 2019 рік та грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої для учасників бойових дій, за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з його грошового забезпечення у розмірі 15 326,63 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ 14321498) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати на професійну правничу допомогу понесені у зв`язку з розглядом справи в суді в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок. В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права, рішення прийняте з порушенням норм процесуального права, без врахування принципу верховенства права з підстав викладених в апеляційній скарзі.
06 квітня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання від позивача про відкладення розгляду справи, яке мотивоване забезпеченням заходів карантину.
За результатами розгляду вказаного клопотання колегія суддів ухвалила його відхилити, оскільки будь-якого обґрунтування неможливості явки до суду апелянта не наведено.
Поверхневі та загальні покликання на умови карантину зі сторони позивача не можуть вважатися достатньою підставою для відкладення розгляду справи. Також рекомендація Ради суддів України (лист № 9рс-186/20 від 16.03.2020р.) не вказує на припинення судами розгляду справ, а лише встановлює особливий режим судів України, який включає в себе, зокрема, розгляд справ в режимі відеоконференції, по можливості здійснення розгляду справи без участі сторін, в порядку письмового провадження, рекомендацію учасникам судових засідань подавати до суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності за наявними у справі матеріалами.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин апеляційний суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторони позивача. Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останнім не наведено, клопотань про їх витребування/долучення тощо не заявлено.
В протилежному випадку відкладення розгляду справи без пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя в умовах карантину може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції врахувавши викладені обставини та норми статті 313 КАС України, а саме ч. 2 ст. 313 КАС України у якій зазначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та ч. 3 ст. 313 КАС України суд апеляційної інстанції явку сторін у даній справі не визнавав обов`язковою, тому присутність осіб (позивача), які беруть участь у справі є не обов`язковою та даний спір може бути вирішений на підставі наданих учасниками справи письмових доказів.
Учасники справи в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у їх відсутності за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.
Відповідно до ч.4  ст.229 КАС України  за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що 17 травня 2019 року ухвалою  слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова у справі № 463/3878/19  підозрюваного ОСОБА_1 відсторонено  від посади старшого офіцера (старшого оперуповноваженого з організації оперативно-розшукової діяльності) оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації н.п. Дякове) оперативно – розшукового управління Західного регіонального управління Державної прикордонної служби  на строк до 14 липня 2019 року включно.
29 травня 2019 року наказом начальника Західного регіонального управління (1 категорії) № 226-ОС, зараховано у розпорядження начальника Кінологічного навчального центру капітана ОСОБА_1 , звільнивши з посади старшого офіцера (старшого оперуповноваженого з організації оперативно-розшукової діяльності) оперативно-розшукового відділу ( з місцем дислокації н.п. Дякове) оперативно – розшукового управління Західного регіонального управління (1 категорії), згідно п.5, п. 127 та п. 136 Положення, з 18 травня 2019 року.
З 30 травня 2019 року по 25 вересня 2019 року Позивач проходив військову службу за контрактом у Кінологічному навчальному центрі (військовій частині НОМЕР_1 ).
24 липня 2019 року вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області по справі № 299/2183/19 (набрав законної сили – 27 серпня 2019 року) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 12 750 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій в органах державної влади та місцевого самоврядування строком на два роки.
24 вересня 2019 року наказом начальника Центру № 200-00 позивача звільнено з військової служби, що встановлено рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року.
25 вересня 2019 року на підставі наказу начальника Кінологічного навчального центру від 24 вересня 2019 року № 200-ОС, наказом начальника Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 201-ОС виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення капітана ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні начальника Кінологічного навчального центру, звільненого з військової служби в запас за підпунктом “е” ( у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону, 25 вересня 2019 року.
08 квітня 2020 року рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду по справі № 260/269/20 (набрало законної сили – 16 липня 2020 року), позов ОСОБА_1 до Західного регіонального управління кінологічного навчального центру Державна прикордонна служба України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії – задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_1 ) по ненарахуванню і невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за 23 календарні дні невикористаної щорічної основної відпустки за 2019 рік та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої для учасників бойових дій, за період з 2015 року по 2019 рік. Зобов`язано Кінологічний навчальний центр Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної службиУкраїни (військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 23 календарні дні невикористаної щорічної основної відпустки за 2019 рік та грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої для учасників бойових дій, за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з розміру його грошового забезпечення на день виключення зі списків особового складу вказаного Центру - 25.09.2019 року.
12 червня 2020 року на виконання рішення суду відповідачем нараховано позивачу 5       235,23 грн. грошової компенсації.
Позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду, оскільки вважає дії відповідача по нарахуванню і виплаті позивачеві грошової компенсації  за невикористані дні основної і додаткової відпустки з грошового забезпечення в розмірі 2 984, 50 грн. протиправними.
Згідно із пунктом 12 статті 12 Закону України “ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” № 3551-ХІІ (в редакції, яка діє з 06.06.2015) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
За приписами пункту 14 статті 10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
08 квітня 2020 року рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду по справі № 260/269/20 (набрало законної сили – 16 липня 2020 року), позов ОСОБА_1 до Західного регіонального управління кінологічного навчального центру Державна прикордонна служба України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії – задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_1 ) по ненарахуванню і невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за 23 календарні дні невикористаної щорічної основної відпустки за 2019 рік та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої для учасників бойових дій, за період з 2015 року по 2019 рік. Зобов`язано Кінологічний навчальний центр Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України (військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 23 календарні дні невикористаної щорічної основної відпустки за 2019 рік та грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої для учасників бойових дій, за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з розміру його грошового забезпечення на день виключення зі списків особового складу вказаного Центру - 25.09.2019 року.
12 червня 2020 року на виконання рішення суду відповідачем нараховано позивачу 5       235,23 грн. грошової компенсації,  а саме 1314,45 грн. грошової компенсації за 23 календарні дні невикористаної щорічної основної  відпустки та 4000,50 грн. за дні додаткової відпустки.
Відповідно до довідки № 94 від 10 липня 2020 року, компенсація за невикористані дні відпустки проводилися виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого мав військовослужбовець на день виключення зі списків особового складу Держприкордонслужби – грошове забезпечення – 800,10 грн. ( оклад за військовим званням – “капітан” 1 270 грн. та надбавка за вислугу років 35 % - 444,50 грн.).
Порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі визначає Положення. Перебування військовослужбовців у розпорядженні начальників органів Держприкордонслужби, визначено пунктом 127 Положення.
Відповідно до підпункту 5 абз. 1  пункту 127 Положення зарахування військовослужбовців у розпорядження начальників, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого проходження такими військовослужбовцями військової служби допускається у разі відсторонення військовослужбовця від посади під час досудового розслідування або судового провадження - до закінчення строку застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження або до його скасування в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, а якщо вчинено злочин у сфері службової діяльності. - до набрання вироком законної сили.
Згідно пункту 136 цього Положення, військовослужбовець, відсторонений від посади або відсторонений від виконання службових повноважень, зараховується у розпорядження відповідного начальника з дня, що настає за днем відсторонення, про що видається наказ.
Військовослужбовці, які зараховані в розпорядження начальників органів Держприкордонслужби відповідно до підпунктів 1-5, 10-12 і 15 цього пункту, виконують обов`язки військової служби в межах, визначених посадовою особою, в розпорядженні якої вони перебувають. Начальники зобов`язані організовувати службову діяльність військовослужбовців, зарахованих у їх розпорядження, та здійснювати контроль за виконанням покладених на них завдань, що визначено абз. 4 п.127 Положення. 
Згідно абз. 6 пункту 127 Положення, за військовослужбовцями, зарахованими у розпорядження начальників органів Держприкордонслужби відповідно до підпунктів 1-3, 7, 8, 11, 12 і 15 цього пункту, зберігається право на забезпечення всіма видами матеріального та грошового забезпечення за останньою посадою, яку вони займали. Порядок грошового забезпечення військовослужбовців, які зараховані у розпорядження з інших підстав, визначається законодавством, що регулює питання грошового забезпечення військовослужбовців. 
Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і  начальницького складу та деяких інших осіб” виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони. Міністерством внутрішніх справ. Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції. Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.
Відповідач правомірність своїх дій доводив Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, визначено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 № 558 “Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України” (далі - Інструкція).
Відповідно до підпункту 2 пункту 5 розділу V Інструкції військовослужбовцям, відстороненим від посад відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, з наступного після відсторонення від посад дня за період, протягом якого вони не перебували на посаді, виплачуються оклад за військовим званням і надбавка за вислугу років.
Згідно підпунктом 6 пункту 8 розділу V Інструкції у рік звільнення зі служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зазначеним у пунктах 4, 5 цієї глави, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей. Виплата грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється на підставі наказу. Грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки провадиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Судом першої інстанції встановлено, що 17 травня 2019 року ухвалою Личаківського районного суду м. Львова у справі № 463/3878/19  позивача ОСОБА_1  відсторонено  від посади  на строк до 14 липня 2019 року включно.
Згідно з наказом начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби  України (надалі - ЗахРУ) від 29 травня 2019 року № 226-ОС позивача звільнено з посади старшого офіцера (старшого оперуповноваженого з організації оперативно-розшукової діяльності) оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації н.п. Дякове) оперативно-розшукового управління ЗахРУ з 18 травня 2019 року та зараховано у розпорядження начальника Кінологічного навчального центру ЗахРУ.
Враховуючи перебування військовослужбовця на лікуванні (наказ №131-вв від 01.07.2019 року – 10 днів, наказ № 199-ОС від 23.09.2019 року – 10 днів) та у додатковій відпустці (наказ № 132-ОС від 25.06.2019 року - 5 днів, наказ № 153-ОС РІД- 22.07.2019 року – 6 днів) термін збереження належного йому грошового забезпечення продовжено до 28 серпня 2019 року, ( а.с.9 рішення ЗАОС  від 08.04.2020 року).
30 травня 2019 року підстави  для зарахування  військовослужбовця у розпорядження начальника Кінологічного навчального центру визначені у телеграмі ЗХРУ № Т-30-3445 та начальника Кінологічного навчального центру зобов`язано організувати  службову діяльність капітана ОСОБА_1 та здійснювати контроль за виконанням покладених на цього завдань. 
24 липня 2019 року вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області по справі № 299/2183/19 (набрав законної сили – 27 серпня 2019 року) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 12 750 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій в органах державної влади та місцевого самоврядування строком на два роки.
Судом першої інстанції встановлено, що тільки 24 вересня 2019 року позивача звільнено з військової служби Наказом № 200-00 та  25 вересня 2019 року на підставі наказу начальника Кінологічного навчального центру від 24 вересня 2019 року № 200-ОС, наказом начальника Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 201-ОС виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення капітана ОСОБА_1 , який перебував у розпорядженні начальника Кінологічного навчального центру.  Позивач ОСОБА_1 звільнений з військової служби в запас за підпунктом “е” (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону днем 25 вересня 2019 року, (а.с. 7).
Ухвалою слідчого судді строк відсторонення позивача від посади був встановлений лише до 14 липня 2019 року включно (а.с.20), а в подальшому строк такого відсторонення слідчим суддею не продовжувався. Вирок відносно ОСОБА_1 набрав законної сили 27 серпня 2020 року.
Відповідно до підпункту 5 абз. 1  пункту 127 Положення, позивач був  зарахований у  розпорядження начальника Кінологічного навчального центру у зв`язку із відстороненням - до закінчення строку застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, який закінчився відносно позивача 14 липня 2019 року та якщо вчинено злочин у сфері службової діяльності - до набрання вироком законної сили.
Позивач за вироком суду від 24 липня 2019 року був засуджений за службовий злочин, то й зарахований був ОСОБА_1 у розпорядження до набрання законної сили вироком, тобто до 27 серпня 2020 року.
Відповідно до довідки від 16 березня 2020 року про суми нарахованого та виплаченого грошового забезпечення у вересні 2019 року ОСОБА_1 нараховано грошове забезпечення у розмірі 15 326,63 грн.
Врахувавши зазначені обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що суд правомірно визнав протиправними дії Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_1 ) по нарахуванню і виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за 23 календарні дні невикористаної щорічної основної відпустки за 2019 рік та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої для учасників бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з його грошового забезпечення у розмірі 2 984,50 грн. та зобов`язати Кінологічний навчальний центр Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України (військову частину НОМЕР_1 )        ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) донарахував і виплатив ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за 23 календарні дні невикористаної щорічної основної відпустки за 2019 рік та грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої для учасників бойових дій, за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з його грошового забезпечення у розмірі 15 326,63 грн.
Відповідно до частин 1, 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1 статті 134 КАС України).
Частинами 2, 3 статті 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно зі статтею 30 Закону №5076-VI “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009       передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частиною 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 КАС України).
За вимогами частини 7 статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частин 7, 9 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Європейським судом з прав людини від 23.01.2014 року у справі “East/West Alliance Limited” проти України”, заява №19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд       у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також       чи була їх сума обґрунтованою (п.п. 268, 269).
Згідно з висновком, сформованим Європейським судом з прав людини у рішенні у справі “Лавентс проти Латвії” (Lavents v. Latvia), від 28.11.2002 року, відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і які були дійсно необхідними.
На підтвердження складу та розміру понесених витрат на правничу допомогу представником позивача приєднано до матеріалів справи: ордер на надання правничої (правової) допомоги від 26 липня 2020 року серії АО № 1012785 ОСОБА_1 адвокатом Гончаровим В.В.; договір № 06/с від 30 січня 2020 року “Про надання правничої допомоги”; опис наданих адвокатом послуг згідно з укладеним з клієнтом ОСОБА_1 договором від 30.01.2020 р. № 06/с “Про надання правничої допомоги”; квитанцію до прибуткового касового ордеру № 09 від 27 липня  2020 року на суму 9 000,00 грн., (а.с. 22-25).
При визначенні суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг, що відповідає позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 23.04.2019 року у справі №826/9047/16 (касаційне провадження №К/9901/5750/19).
З врахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності до ціни позову, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, суд  першої інстанції вірно зменшив розмір судових витрат на професійну правничу допомогу та поклав на відповідача понесені позивачем судові витрати на оплату правничої допомоги адвоката в суді в загальній сумі 4000,00 грн.
Взявши до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанцій є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, висновки суду є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 229 ч. 4, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
          
                                                 П О С Т А Н О В И В:             

Апеляційну скаргу Кінологічного навчального центру Західного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 260/2622/20 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	В. Я. Макарик 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	С. М. Кузьмич