ПОСТАНОВА 
Іменем України

14 червня 2021 року                                                         м. Кропивницький

справа № 941/1228/20
провадження № 22-ц/4809/616/21 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
       Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І., 
учасники справи:
позивач – АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2020 року  у складі судді Колесника С.І.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову банк посилався на те, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву № б/н від 22.07.2010, згідно якої було відкрито картковий рахунок із встановленим кредитним лімітом, який у подальшому було збільшено до 2500 грн.
ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ними Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в заяві. 
14.06.2018 відбулася державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (скорочена назва – АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).
Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості і зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на 05.08.2020 року становить 28918,57 грн, яка складається з: 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 3396,79 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 1220,88 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит за ст. 625 ЦК; 24300,9 грн - нарахована пеня; 0,00 грн- нараховано комісії (а.с. 4-7).
Позивач просив стягнути суму боргу та сплачений судовий збір.
Короткий зміст рішення суду
Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено. 
Суд дійшов висновку, що без наданих конкретних підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Крім того, у заяві позичальника від 22.07.2010 містяться лише персональні дані відповідача та його підпис, процентна ставка не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, не вказаний строк повернення кредиту (користування ним), не встановлено кредитний ліміт, відсутні відомості про отримання картки.
Суд зазначив, що відсутні підстави для стягнення простроченого тіла кредиту, оскільки заборгованість за поточним тілом кредиту становить 0,00 грн, а також така складова не підлягає стягненню, оскільки не передбачена договором. Також, банком не доведено чітких, однозначних та зрозумілих норм закону на підставі яких банком було пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, та які б слугували достатньою правовою підставою для її задоволення.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Не погоджуючись із рішенням суду, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що рішення суду є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права та невідповідності висновків суду обставинам справи.
Зазначає, що підписанням анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг відповідач погодився з умовами та правилами, які разом з заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору.
Вказує, що на підставі підписаної анкети-заяви ОСОБА_1 отримав кредитну картку, що підтверджується довідкою про видані картки, та на вказану картку було встановлено кредитний ліміт, який у подальшому було збільшено до 2500 грн про що зазначено в довідці, яка додавалась до матеріалів справи.
Також, після отримання картки та ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг, відповідач здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також користувався грошима, отримував кошти через банкомати, розраховувався в торгівельній мережі.
Вказує, що платіж за умовами договору включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесеним щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою.
Також посилається на те, що суд безпідставно відмовив у стягнення відсотків за користування кредитом, пені та порушив норми матеріального права, оскільки основними вимогами банку за кредитним договором боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредиту.
Обґрунтовуючи позов в частині збільшення відсоткової ставки вказує, що банком було внесено зміни до Умов та правил надання банківських послуг та згідно п. 2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна» та 84% - для картки «Універсальна голд»
Вважає, що рішення суду є необґрунтованим, та таким що не мають свого підтвердження, оскільки місцевий суд не дослідив безпосередньо матеріали справи та надані докази.
У зв`язку з наведеним просить суд скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
01.03.2021 надійшов відзив від представника ОСОБА_1 , в якому він зазначає, що не погоджується з вимогами апеляційної скарги виходячи з наступних підстав.
Вказує, що банк вже звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості за зазначеним кредитним договором і йому було відмовлено в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Зазначає, що підписана анкета-заява не містить будь-яких даних та істотних умов для укладання кредитного договору, а також відсутня відсоткова ставка, строк і умови повернення, штрафних санкцій.
Також, заперечує факт того, що позивач надавав відповідачу кредитні картки та сам кредит, оскільки останній вказав в анкеті-заяві бажаний кредитний ліміт 0,00 грн.
Суд першої інстанції встановив такі обставини
Судом встановлено, що 22.07.2010 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, шляхом підписання анкети-заяви (а.с.10), відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту.
У анкети-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які згоден отримати шляхом роздруківки з сайту https://privatbank.ua/terms/.
Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за кредитним договором відповідача станом на 05.08.2020 становить 28918,57 грн, яка складається з: 0,00 грн- заборгованість за поточним тілом кредиту; 3396,79 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн- заборгованість за простроченими відсотками; 1220,88 грн- заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит; 24300,9 грн - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії (а.с.4-7).
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав 
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Так, судом встановлено, що 22.07.2010 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», за змістом якої відповідач визнав, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг. 
Разом з тим, у своєму відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача вказав, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вже звертався до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості по тому ж самому договору (справа № 400/1460/18) і рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 20.11.2019 банку було відмовлено.
Згідно з п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Виходячи із вимог вказаної статті позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально - правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
При визначенні підстав позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.
За змістом частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.
Як вбачається з відомостей, наявних в Єдиному державному реєстрі судових рішень, у справі яка переглядається, та у справі № 400/1460/18 сторонами у справі є АТ КБ «ПРИВАТБАНК та ОСОБА_1 .
Предметом розгляду обох справ є стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за анкетою заявою б/н від 22.07.2010.
Тобто, дана справа, яка розглядається апеляційним судом, та справа № 400/1460/18 мають однаковий склад учасників справи, та мають ті ж самі підстави позову.
Як вбачається із змісту рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 20 листопада 2019 року у справі № 400/1460/18, яке набрало законної сили, предметом позову була заборгованість, яка виникла за кредитним договором (анкета заява № б/н від 22.07.2010) станом на 02 жовтня 2019 року за весь період з дати укладання договору, в розмірі 12403,45 грн, яка складається з: заборгованість за кредитом – 1016,71 грн; заборгованість по сплаті відсотків – 1980,08 грн; нараховано пені – 8339,83 грн; а також штрафи - 500 грн (фіксована частина), 566,83 (процента ставка).
Натомість у справі, яка переглядається апеляційним судом предметом розгляду є заборгованість, яка виникла за кредитним договором (за цією ж анкетою заявою № б/н від 22.07.2010) станом на 05 серпня 2020 року, за весь період з дати укладання договору,  в розмірі 28918,57 грн, яка складається з: 3396,79 грн - заборгованість за кредитом; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 1220,88 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 24300,9 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії.
З урахуванням викладеного, оскільки позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту 1016,71 грн та пені 8339,83 грн вже були предметом розгляду у справі № 400/1460/18, за результатами розгляду якої 20 листопада 2019 року Петрівським районним судом Кіровоградської області було ухвалене рішення, колегія суддів вважає за необхідне провадження у справі в цій частині закрити відповідно до положень ст. 377 ЦПК України.
Що стосується позовних вимог Банку, які заявлені у даній справі, про стягнення заборгованості за тілом кредиту – 2380,08 грн та пені – 15961,07 грн, нарахованої за період з 03 жовтня 2018 року по 05 серпня 2020 року, то колегія судів зазначає наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт, або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо) (ч. 1 ст. 633 ЦК України).
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001).
Відповідно до ч. 1 ст. 6 зазначеного Закону, фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.
Звертаючись до суду з позовом банк зазначив, що на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», яка підписана сторонами, Умов та правил надання банківських послуг, які погоджені з відповідачем, між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір із встановленням кредитного ліміту, який у подальшому було збільшено до 2500 грн.
Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних, крім прізвища, адреси та підпису відповідача.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій).
Проте, відповідно до довідки про зміну умов кредитування кредитний ліміт у зазначений період не було збільшено або зменшено ( а.с. 9).
Також, як вбачається з довідки про рух коштів ОСОБА_1 не користувався коштами та не здійснював будь-яких операцій щодо їх використання (а.с.45-46).
Разом з тим, розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. Крім того, розрахунок заборгованості не містить умов договору, які було погоджено між сторонами.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заборгованості за тілом кредиту, оскільки відсутні належні та допустимі докази які б підтверджували існування такої заборгованості.
Мотивуючи заборгованість за пенею, позивач посилається на Умови та Правила надання банківських послуг та на тарифи обслуговування кредитних карток «Універсальна». Однак, підстави для стягнення пені відсутні, виходячи з наступного. 
Витяг із Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог не підписані відповідачкою, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Умов та Тарифів розуміла відповідач, ознайомилась та погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Як і у справі № 342/180/17, яку переглядала Велика Палата Верховного Суду, так і в цій справі відсутні дані про те, що саме такі Умови та Правила надання банківських послуг мав на увазі відповідач на час укладення договору.
Колегія суддів зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень Умов і Правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір,а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.
До того ж, у даному випадку, необхідно зауважити, що міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, у зв`язку з чим сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, колегія суддів зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України  про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк.
З огляду на відсутність достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та Правила банківських послуг, Тарифи, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір та порядок сплати пені, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. 
Також, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив стягнути заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.
Вирішуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України колегія суддів зазначає наступне.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачені нею індекс інфляції та проценти є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Зокрема, проценти від простроченої суми зобов`язання забезпечують захист майнового інтересу кредитора, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Проте, оскільки відсутні підстави для стягнення заборгованості за кредитом, то відсутні підстави і для стягнення процентів за ст. 625 ЦК України, які нараховуються від простроченої суми, тобто тіла кредиту. 
Таким чином, відсутні підстави для задоволення позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту – 2380,08 грн, пені – 15961,07 грн нарахованої за період з 03 жовтня 2018 року по 05 серпня 2020 року та 1220,88 грн - заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит за ст. 625 ЦК України.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню із закриттям провадження у справі в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту -1016,71 грн, пені - 8339,83 грн та ухвалення нового рішення в частині вирішення вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту – 2380,08 грн, пені - 15961,07 грн, нарахованої за період з 03 жовтня 2018 року по 05 серпня 2020 року, та 1220,88 грн - заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит за ст. 625 ЦК України з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 377, 381-384, 390 ЦПК України, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.
Рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2020 року скасувати.
Закрити провадження у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту - 1016,71 грн та пені - 8339,83 грн.
В частині вирішення вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту – 2380,08 грн, пені - 15961,07 грн та заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит за ст. 625 ЦК України - 1220,88 грн ухвалити нове рішення, яким у задоволенні зазначених вимог відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                А.М. Головань
Судді                                                                                        О.Л. Карпенко
                                                                                С.І. Мурашко