УХВАЛА
 
04 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 592/8871/20
провадження № 61-8186ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Крата В. І., Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , підписаною адвокатом Супруном Дмитром Олександровичем, на постанову Сумського апеляційного суду від                    14 квітня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання-Інжиніринг» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом про стягнення з відповідача 1302,18 грн нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та     154 000 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а всього 155 302,18 грн.
 
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 січня 2021 року в складі судді Бичкова І. Г. позов задоволено частково, стягнуто з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання-Інжиніринг» на користь                    ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 лютого 2020 року по 27 серпня 2020 року включно в розмірі 180 600 грн з наступним утриманням податків і обов`язкових платежів.
 
Постановою Сумського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року в складі колегії суддів Криворотенка В. І., Кононенко О. Ю., Левченко Т. А. рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 січня 2021 року змінено в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 180 600 грн на 5000 грн.
 
14 травня 2021 року ОСОБА_1 через представника засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову апеляційного суду.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої, частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Предметом позову в справі № 592/8871/20 є майнова вимога про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в розмірі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому справа є малозначною у силу вимог закону.
 
ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки оскаржувана постанова вплинула на загальну практику застосування судами першої та апеляційної інстанції аналогічної правової позиції; єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до правосуддя. Указані посилання не беруться до уваги, оскільки не містять обґрунтування зазначених обставин.
 
Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує її незгоду з оскарженими судовими рішеннями, й, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE,   № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від  19 грудня 1997 року).
 
З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.
 
Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ :
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , підписаною адвокатом Супруном Дмитром Олександровичем, на постанову Сумського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року відмовити.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                                     Н. О. Антоненко
                                                                                                                         В. І. Крат
                                                                                                                          М. М. Русинчук