ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/3779/20                                              Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Клименчук Н.М.,                                                                                   
                                                                                                                                    Суддя-доповідач Кобаль М.І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                   Кобаля М.І.,
суддів                                            Бужак Н.П., Чаку Є.В.
при секретарі                                   Хмарській К.І.
за участю:
представника позивача:              Казьмірик Я.І.
представника відповідача:          Юрченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 серпня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій протиправними, скасування запису про обтяження, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ГТУЮ у місті Києві) в якому просив:
- визнати протиправними дії державного реєстратора щодо перенесення запису про обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що має реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: 12577961, внесений 05.06.2012 12:54:35, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в результаті якого зазначений запис внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером запису про обтяження: 228724, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 597875 від 27.02.2013 12:09:31, вид обтяження: арешт нерухомого майна, арешт всього нерухомого майна, дата та час державної реєстрації 05.06.2012 12:54:35;
- скасувати запис про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер запису про обтяження: 228724, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 597875 від 27.02.2013 12:09:31.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 серпня 2020 року позов задоволено повністю. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняте нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, які з`явилися у призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного. 
Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, в провадженні Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебувало виконавче провадження №32778818 з примусового виконання виконавчого листа №20-2865 від 21.03.2012 року, виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з боржника - ОСОБА_1 , РНОКПП - відсутній, на користь Приватбанку боргу в сумі 27 776,41 грн. у період з 21.05.2012 по 28.12.2012, яке завершено на підставі пункту 10 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».
Позивач - ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер платник податків: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий ТУМ 2 Шевченківського РУ ГУ МВС України в місті Києві 23.08.2003, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником квартири АДРЕСА_1 (надалі по тексту - квартира). 
Право власності позивача на квартиру (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 14381480000) зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.02.2013 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 597875 від 27.02.2013 12:09:31, прийнятого державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заіко Ірина Володимирівна, номер запису про право власності: 228627.
19.09.2019 року позивачем отримано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Демченка О. І. інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомо майна (номер довідки: 181642566, дата та час формування 19.09.2019 12:43:40), з якої останній дізнався про те, що стосовно квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано обтяження - арешт нерухомого майна, опис предмету обтяження зазначено все нерухоме майна.
Так, відповідно до Інформаційної довідки, номер зазначеного обтяження: 228724, підставою для внесення запису зазначено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 597875 від 27.02.2013 року 12:09:31, прийняте державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заіко Іриною Володимирівною, вид обтяження: арешт нерухомого майна, опис предмета: все нерухоме майно. Підставою виникнення обтяження є постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 32778818, виданий 05.06.2012, видавник: Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, державний виконавець Похолок Ліана Сергіївна, особою, майно/права якої обтяжується зазначено ОСОБА_1 .
Відповідно до зазначених відомостей, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний номер зазначеного обтяження, у вигляді арешту зареєстровано за номером: 12577961 від 05.06.2012 12:45:35, реєстратор: Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.
16.11.2019 року ОСОБА_1 направлено скаргу до Міністерства юстиції України, яку зареєстровано 19.11.2019 року за №Г-21945, щодо оскарження дій відповідача по перенесенню обтяження та скасування зазначеного запису.
Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 23.12.2019 року № 4227/7, в задоволені зазначеної скарги відмовлено, у зв`язку з тим, що розгляд питань зазначених у скарзі, не належать до компетенції Міністерства юстиції України. 
Вважаючи протиправним реєстраційний запис про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер запису про обтяження: 228724, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 597875 від 27.02.2013 12:09:31, позивач звернувсь до суду з даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що відповідачем протиправно перенесено зазначене обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно під час реєстрації права власності позивача на квартиру, оскільки діюче обтяження накладено щодо майна іншої фізичної особи, прізвище ім`я та по батькові якого збігаються із прізвищем ім`ям та по батькові позивача.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.
Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Згідно статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно до частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на момент перенесення відомостей про арешт) відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, мають відповідати даним реєстраційної справи, яка містить документовані записи щодо прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Положеннями частини 4 статті 15 вказаного Закону встановлено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
Відповідно до частини 2 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: 
1) встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили;
2) рішень судів, що набрали законної сили; 
3) постанови органів досудового слідства, державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; 
4) накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; 
5) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; 
6) інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; 
7) договорів, укладених у порядку, встановленому законом.
Частиною 1 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Відповідно до пункту 1 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України від 14.12.2012 №1844/5 (надалі - Порядок №1844/5) цей Порядок визначає процедуру використання та перенесення державним реєстратором прав на нерухоме майно (далі - державний реєстратор) записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек, Державного реєстру обтяжень рухомого майна (далі разом - Реєстри) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) та використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно.
Згідно із пунктом 6 Порядку №1844/5 перенесення записів з Реєстрів до Державного реєстру прав здійснюється державним реєстратором прав у разі, коли наявні у Реєстрах записи є чинними та ідентифікують об`єкт нерухомого майна або суб`єкта речових прав, їх обтяжень.
В пункті 7 вищезазначеного Порядку визначено, що державний реєстратор переносить до відповідного розділу Державного реєстру прав, відкритого на об`єкт нерухомого майна, відомості записів, наявні у Реєстрах, у частині, що стосується такого об`єкта.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, що позивачем отримано право власності на квартиру 07.02.2013 року на підставі свідоцтва б/н від 14.12.2012 року.
При цьому, запис про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Квартири у вигляді арешту нерухомого майна перенесено датою - 05.06.2012 року, тобто у період коли позивач не був власником Квартири.
Запис про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: 12577961, 05.06.2012 року 12:54:35 год. не стосувався об`єкта (Квартири), відомості про право власності на яку були внесенні до реєстру на підставі рішення Державного реєстратора, індексний номер рішення: 597875 від 27.02.2013 року 12:09:31, оскільки арешт в 2012 році накладено щодо майна іншої особи.
Крім того, представником позивача направлено до Головного територіального управління юстиції у місті Києві адвокатський запит, у відповідь на який отримано лист від 21.10.2019 року №17132/3-19, до якого додано копії документів на підставі, яких відповідачем здійснено реєстрацію права власності та перенесення оскаржуваного запису про обтяження до Державного реєстру речових прав, а саме реєстраційну справу за індексним номером рішення 597875 від 27.02.2013 року прийняте державним реєстратором Заіко І. В. на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 .
У свою чергу, відповідачем під час проведення реєстрації права власності позивача на квартиру здійснено пошук записів про обтяження речових прав на нерухоме майно в Єдиному реєстрі речових прав та заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек. 
Відповідно до копій реєстраційної справи, які були отримані позивачем, у відомостях про відповідний пошук обтяження, зазначено відомості про обтяження, які відповідачем перенесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно під час реєстрації права власності позивача на квартиру, а саме обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, яка в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано за номером: 12577961. 
Відповідно до зазначеної інформації обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (надалі по тексу - Єдиний реєстр заборон) зареєстровано щодо ОСОБА_1 , реєстраційний номер платника податків: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
Натомість, як вбачається з матеріалів справи та доведено ОСОБА_1 , реєстраційний номер платника податків позивача - НОМЕР_1 . Зазначене підтверджується копією картки позивача (а.с.24).
Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що відповідачем протиправно перенесено зазначене обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно під час реєстрації права власності позивача на квартиру, оскільки діюче обтяження накладено щодо майна іншої фізичної особи, прізвище ім`я та по батькові якого збігаються із прізвищем ім`ям та по батькові Позивача.
Також судом враховано те, що в листі Центрального-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі від 17.01.2020 року № 8070, зазначено що позивач, а саме: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , в якості боржника станом на 17.01.2020 не значиться (а.с.38-39). 
З огляду на зазначене, суд доходить висновку про наявність достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позовних вимог.
Аналіз наведених правових положень та обставин справи дає підстави для висновку, що вимоги апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, а позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки ГТУЮ у місті Києві внесено оскаржуваний запис про обтяження квартири позивача помилково.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.01.2006 року №3477-IV визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 року №127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а в рішенні від 27.09.2010 по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» - що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Як зазначено в п. 4.1    Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004    суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих    Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали    Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод    1950 року.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1    ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.
У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на    ефективний засіб    юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції).
Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1    ст. 6 КАС України).
Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у    ст. 3 Конституції України.
Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. 
Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.
У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 серпня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          Н.П. Бужак

                                                                                                              Є.В. Чаку

Повний текст виготовлено 23.04.2021 року