ОКРЕМА ДУМКА

02 червня 2021 року 
м. Київ
справа №826/16110/18
провадження №К/9901/5256/20, №К/9901/5341/20

судді Верховного Суду Єзерова А.А.
за наслідками розгляду адміністративної справи №826/16110/18 за позовом Публічного акціонерного товариства «Сумихімпром» до Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Фонд державного майна України, про визнання протиправними та скасування розпоряджень.

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство  «Сумихімпром» з позовом до Кабінету Міністрів України, третя особа: Фонд державного майна України, в якому просило:
визнати протиправним та скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України від 10 травня 2018 року №358-р в частині включення ПАТ «Сумихімпром» до Переліку об`єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 році;
визнати протиправним та скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 січня 2019 року №36-р "Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності" в частині включення ПАТ «Сумихімпром» до Переліку об`єктів великої приватизації державної власності.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.01.2020, позов задоволено:
визнано протиправним та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України від 10 травня 2018 року №358-р в частині включення ПАТ "Сумихімпром" до Переліку об`єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 році;
визнано протиправним та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 січня 2019 року №36-р «Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності» в частині включення ПАТ "Сумихімпром" до Переліку об`єктів великої приватизації державної власності.
Кабінет Міністрів України та Фонд державного майна України звернулись до Верховного Суду із касаційними скаргами на зазначені судові рішення.
Постановою Верховного Суду від 02.06.2021 касаційні скарги Кабінету Міністрів України та Фонду державного майна України задоволено частково: рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.01.2020 у справі №826/16110/18 скасовано, провадження у справі закрито з мотивів не підсудності цієї справи адміністративним судам.
З таким висновком Суду не погоджуюся.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У пункті першому частини першої статті 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
За правилами пункту 2 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду.
Водночас, відповідно до статті 30 Закону №2163-XII спори щодо приватизації державного або комунального майна, крім спорів, які виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції адміністративних судів, вирішуються господарським судом у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, крім випадків, коли сторони погодили передачу таких спорів на вирішення міжнародному комерційному арбітражу відповідно до частини дванадцятої статті 26 цього Закону.
Тобто, не будь-який спір щодо приватизації майна повинен розглядатись в порядку господарського судочинства, що підтверджується і судовою практикою Верховного Суду (наприклад, постанова Верховного Суду від 02.04.2020 у справі №335/8641/16-а).
Вважаю, що при розмежуванні юрисдикції спору (адміністративної та господарської) належить не лише формально з`ясовувати предмет спору, а й установлювати сутність спірних правовідносин, що виникли між сторонами, та підстави звернення позивача до суду з конкретним позовом.
У постанові Верховного Суду від 26.11.2020 (справа №620/4247/18) висловлено підхід, відповідно до якого за загальним правилом спори щодо приватизації державного майна відносяться до юрисдикції господарських судів. Винятки з цього правила можливі, якщо спори щодо приватизації виникають із публічно-правових відносин і тоді, коли ці спори, як чітко через сполучник ''та'' прописано в Законі, віднесені до компетенції адміністративних судів. До таких спорів (адміністративних) законодавець відніс спори, в яких оскаржуються процедурні питання проведення приватизації (тобто, дії відповідного суб`єкта владних повноважень на виконання делегованих йому владно-управлінських функцій під час проведення приватизації державного або комунального майна), що виникають між об`єктом приватизації і державним органом приватизації. В такому випадку відносини між сторонами не є відносинами рівноправних суб`єктів і мають ознаки публічно-правових. 
Досліджуючи сутність та зміст спірних правовідносин, а також підстави звернення позивача до суду з цим позовом, суд апеляційної інстанції вірно звернув увагу, що оскаржувані позивачем розпорядження КМУ не є рішеннями про приватизацію майна, а врегульовують процедурні питання    та, виходячи з їх змісту та матеріалів, на підставі яких вони розроблені та прийняті, вони за своєю юридичною природою    є владно-розпорядчими рішеннями    КМУ.
Підставами звернення позивача до суду є саме незгода з порядком виконання КМУ наданих йому владно-управлінських повноважень, що є однією з визначальних ознак адміністративного спору. 
Позивачем в цьому випадку виступає саме об`єкт приватизації, відносини між сторонами не є відносинами рівноправних суб`єктів і мають ознаки публічно-правових.
Посилання відповідача та третьої особи на постанову Верховного Суду від 06.11.2019 (справа №826/367/16), на мою думку, є помилковими, оскільки зазначена постанова прийнята за інакших правовідносин (позивач - Генеральна прокуратура України, а не суб`єкт господарювання, який був включений до об`єктів приватизації) та без врахування норм статті 30 Закону № 2163-XII.
Крім того, варто зазначити, що позивач протягом розгляду справи не ставив під сумнів законність/доцільність проведення приватизації ПАТ «Сумихімпром». Спір у справі пов`язаний саме з незгодою позивача з процедурою, за якою має проводитись приватизація ПАТ «Сумихімпром».
З огляду на викладене, вважаю, що колегії суддів слід було справу №826/16110/18 розглянути по суті спору. 

Суддя                                                                                                               А.А. Єзеров