УХВАЛА
31 травня 2021 року 
м. Київ
справа №640/26302/19
адміністративне провадження №К/9901/18351/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Стеценка С.Г.,
суддів: Бучик А.Ю.,  Рибачука А.І., 
перевіривши касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.12.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2021 у справі №640/26302/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування розпорядження,
УСТАНОВИВ:
АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просило визнати протиправним та скасувати розпорядження відповідача № РУП-113/38-67/19 від 12.11.2019 в частині зобов`язання Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» направити до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виправлений розрахунок суми регулярного збору у формі диференційованого збору, що підлягає сплаті до Фонду за 2 квартал 2019 року та сплатити до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб заборгованість по сплаті регуляторного збору за 2 квартал 2019 року у сумі 84 105 071, 30 грн.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.12.2020, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2021,  позов задоволено.
Не погодившись з таким судовими рішеннями, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.  
Дослідивши зміст касаційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Верховний Суд дійшов висновку, що зазначену скаргу належить залишити без руху,   з огляду на таке.
Імперативні приписи частини четвертої статті 328 КАС України закріплюють, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права   виключно   в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо   відсутній висновок   Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статті 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Колегія суддів наголошує, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України треба зазначати, щодо яких саме правовідносин Верховний Суд ще не сформував правового висновку, а не абстрактно на це покликатися.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються   підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу   підстави (підстав).
Крім того, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає   підстави   для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на   підставу   для касаційного оскарження судового рішення.
Верховний Суд зазначає про те, що викладені у касаційній скарзі доводи не відповідають вимогам пункту 4 частини другої статті 330 КАС України, оскільки не містять передбачені статтею 328 цього Кодексу   підстави,   а мотивування касаційної скарги про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права не мають правового підґрунтя та фактично свідчать про незгоду скаржника із наданою судом оцінкою доказів у справі.
Дослідивши касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо її відповідності зазначеним вище вимогам процесуального закону, колегія суддів встановила, що у скарзі заявник як на підставу касаційного оскарження посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, однак не обґрунтовує щодо яких саме правовідносин Верховний Суд ще не сформував правового висновку. 
Беручи до уваги зміни до КАС України, що внесені Законом України від 15.01.2020 № 460-IX і які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює взяття її до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
Верховний Суд не має самостійно визначати підставу для касаційного оскарження судових рішень, а таку підставу має вказувати особа, яка подає касаційну скаргу, з одночасним наведенням підстави касаційного оскарження з огляду на обставини справи та висновки судів попередніх інстанцій.
При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали   підставою   для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом   підстав   касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Таким чином, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції. Також у випадку подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник повинен зазначити та обґрунтувати, щодо яких саме правовідносин Верховний Суд ще не сформував правового висновку. 
Відповідно до частини другої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статті 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу, а саме така касаційна скарга залишається без руху.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 169, 328, 329, 332, 333 та пунктом 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.12.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2021 у справі № 640/26302/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування розпорядження - залишити без руху та надати скаржнику строк протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення вказаних недоліків шляхом зазначення підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав) з відповідними належними обґрунтуваннями.
Встановлений судом строк може бути продовжений за заявою особи, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог ст. 330 КАС України, в установлений судом строк, касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута скаржнику.
Скаржнику надіслати копію ухвали про залишення касаційної скарги без руху.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.Г. Стеценко
А.Ю. Бучик 
 А.І. Рибачук ,
Судді Верховного Суду