ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 р.	Справа № 553/194/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Любчич Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Полтава від 25.02.2021, головуючий суддя І інстанції: Парахіна Є.В., м. Полтава, повний текст складено 25.02.21 року по справі № 553/194/21
          за позовом           ОСОБА_1  
          до          Інспектора взводу № 2 роти №4 Управління патрульної поліції в Полтавській області Кахнія Ігоря Степановича ,          Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції                  
          про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Ленінського районного суду м. Полтави з адміністративним позовом до інспектора взводу № 2 роти № 4 Управління патрульної поліції в Полтавській області Кахнія Ігоря Степановича, Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції (надалі також – відповідачі), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ГАБ № 115629 від 17.01.2021, якою на нього накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, у вигляді штрафу у сумі 255 грн.
Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 25 лютого 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, розгляд справи здійснювати без участі позивача.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вказує на неконституційність п.п. 1 п. 10 Постанови КМУ від 22 липня 2020 року за № 641, з огляду на що такий нормативно-правовий акт не може підлягати застосуванню при вирішення справи про адміністративне правопорушення.
Відповідачі правом на висловлення свого ставлення до апеляційної скарги не скористалися.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України).
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 17.01.2021 о 12 год. 50 хв. гр. ОСОБА_1 перебував у приміщенні магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 " за адресою: м. Полтава, пров. Кооперативний, без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема, респіратора або захисної маски, в тому числі, виготовлених самостійно, що закривають ніс та рот, під час дії карантину, чим порушив пп. 1 п. 2 Постанови КМУ № 1236 від 02.12.2020.
За фактом вчинення правопорушення 17.01.2021 інспектором взводу № 2 роти № 4 Управління патрульної поліції в Полтавській області Кахнієм І. С. винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 115629 від 17.01.2021, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн, від підпису якої ОСОБА_1 відмовився, про що свідчить відповідний напис в графі "Підпис про ознайомлення правопорушника". 
Не погодившись із винесеною постановою, позивач звернувся до суду із позовом про її скасування.  
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, обґрунтованість притягнення до адміністративної відповідальності згідно з постановою серії ГАБ № 115629 від 17.01.2021, недоведеність існування підстав для визнання протиправною та скасування постанови.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.
За приписами ст. 29 вказаного Закону карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.
На виконання вимог Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», прийнято Постанову КМ України № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», згідно з якою, з метою запобігання поширенню на території України вказаної гострої респіраторної хвороби, з 01.08.2020 по 31.12.2020 на території України встановлено шляхом продовження на всій території України дію карантину, встановленого Постановами КМУ від 11.03.2020 № 211 та № 392 від 20.05.2020.
Відповідно до п.п. 1 п. 10 Постанови КМ України № 641 від 22.07.2020, в редакції чинній станом на 11.12.2020, на території України на період дії карантину заборонялося перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.
Згідно з Постановою КМУ від 09.12.2020, № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови), відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" Кабінет Міністрів України постановляє: 1. Установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 28 лютого 2021 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., N 23, ст. 896, N 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. N 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., N 43, ст. 1394, N 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. N 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., N 63, ст. 2029). 2. На території України на період дії карантину запроваджуються обмежувальні протиепідемічні заходи, а саме забороняється, зокрема: 1) перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.
Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 06.11.2020 за № 1000-IX, який набрав чинності 21.11.2020, внесено зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: статтю 44-3 КУпАП доповнено частиною 2 такого змісту: "Перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, - тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян".
Крім цього, зазначеним Законом внесено зміни до ст. 222 КУпАП, яка визначає повноваження органів національної поліції з розгляду справ про адміністративні правопорушення, шляхом доповнення ч. 1 ст. 222 КУпАП, після цифр "44" словами і цифрами "частина друга статті 44-3". Відповідно до вказаних змін, які набрали чинності 21.11.2020, до повноважень працівників органів та підрозділів Національної поліції віднесено розгляд справ про адміністративні правопорушення за ч .2 ст. 44-3 КУпАП.
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
У випадках, передбачених частинами першою та другою статті 258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Згідно з ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
В ч. 1 ст. 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом положень статей 73, 75, 76 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З матеріалів справи вбачається, що підставою для притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення, згідно з оскаржуваною постановою, стало виявлення посадовою особою підрозділу поліції у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » позивача без видимих засобів індивідуального захисту. 
Судом апеляційної інстанції досліджено відеозапис з відеофайлами № 20210117173316000395, № 20210117173418000396, № 20210117173426000397, № 20210117173428000398, який надано відповідачем в якості доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення та який міститься в матеріалах справи.
Як вбачається з відеофайлу № 20210117173316000395, наданого відповідачем, ОСОБА_1 зазначив про те, що маски не має при собі, а МОЗ України йому не рекомендує одягати маску, оскільки він є здоровою людиною.
Таким чином, позивач заперечував наявність в його діях правопорушення, незважаючи на те, що не оспорював факт перебування в приміщенні магазину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, визначених пп. 1 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"  № 1236 від 09.12.2020 та ч. 2 ст. 44-3 КУпАП.
Враховуючи той факт, що ОСОБА_1 оспорював допущене порушення, на виконання вимог ч. 5 ст. 258 КУпАП, інспектором взводу № 2 роти № 4 Управління патрульної поліції в Полтавській області Кахнієм І. С. складено протокол про адміністративне правопорушення серії АА № 648525 від 17.01.2021, згідно з яким 17.01.2021 о 12 год. 50 хв. гр. ОСОБА_1 перебував у приміщенні магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 " за адресою: АДРЕСА_1 , без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіратора або захисної маски, в тому числі виготовлених самостійно, що закривають ніс та рот, під час дії карантину, чим порушив пп. 1 п. 2 Постанови КМУ 1236 від 02.12.2020 та вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 44-3 КУпАП. До протоколу додано: відео з камери ВІ0152, пояснення свідка, копія виклику на 102.
Оспорюючи законність постанови серії ГАБ № 115629 від 17.01.2021, позивач посилається те, що не вчиняв правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП.
Проте, відеозаписом підтверджено порушення позивачем вимог ч. 2 ст. 44-3 КУпАП та дотримання процедури притягнення до адміністративної відповідальності, а отже позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності.
Доводи позивача про те, що бланк постанови серії ГАБ № 115629 від 17.01.2021 є зіпсованим відповідно до п. 9 р. IV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, оскільки до нього внесено додатковий запис "камера ВІ0152" після того як він ознайомився з постановою, не заслуговують на увагу.
Згідно з п. 9 розділу ІV "Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції", затвердженої Наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015, бланк постанови по справі про адміністративне правопорушення заповнюється розбірливим почерком. Не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до постанови, а також внесення додаткових записів після того, як постанова підписана особою, щодо якої вона винесена. У разі допущення порушень при оформленні такої постанови її заповнений бланк вважається зіпсованим.
Як убачається з постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 115629 від 17.01.2021, вона не підписана ОСОБА_1 як особою, щодо якої вона винесена, натомість містить запис про те, що він від підпису та від отримання копії постанови відмовився.
Крім того, копія постанови, що була в подальшому направлена позивачу та приєднана ним до позову у даній справі, за своїм змістом відповідає копії постанови, що приєднана до відзиву відповідачем. Вказані документи не містять розбіжностей в своєму змісті.
Жодних об`єктивних даних на підтвердження того, що до змісту постанови вносились дописки, під час судового розгляду справи не встановлено.
Відповідно, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що підстави вважати бланк постанови зіпсованим з огляду на положення п. 9 розділу ІV "Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції", затвердженої Наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015, відсутні.
Разом з цим, Постанова Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"  № 1236 від 09.12.2020, є чинною, її норми є обов`язковими для виконання всіма особами на території України, окремі положення вказаного нормативно-правового акту, в тому числі п.п. 1 п. 2, неконституційними не визнавалися, а посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 у справі № 1-14/2020 (230/20) є безпідставним, оскільки Великою палатою Конституційного Суду України в цій справі розглядалося конституційне подання Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Постанови Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" від 20 травня 2020 року № 392 і в цій частині було закрито конституційне провадження. 
В свою чергу, ст. 3 Конституції України задекларовано як найвищу соціальну цінність здоров`я та безпеку людини, наявність у держави позитивного обов`язку охороняти життя людини та громадянина, у т.ч. з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову, в свою чергу, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та є такими, що частково дублюють доводи позовних вимог, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку з урахуванням фактичних обставин справи, а отже є такими, що висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Полтава від 25.02.2021 по справі № 553/194/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова	
Судді	   	О.А. Спаскін    Л.В. Любчич