ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 р.	Справа № 480/1879/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Мінаєвої О.М. ,
за участю секретаря судового засідання  Ковальчук А.С  
представник позивача Примак Н.В.
представник відповідача Савченко С.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Сумській області як територіального органу утвореного на правах відокремленого підрозділу (ЄДРПОУ ВП 43995469) на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.03.2020, головуючий суддя І інстанції: О.А. Прилипчук, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 16.03.20 по справі № 480/1879/19
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1      
до Головного управління ДПС у Сумській області як територіального органу утвореного на правах відокремленого підрозділу (ЄДРПОУ ВП 43995469)                   
             про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Сумській області, в якій просив суд:
- визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення ГУ ДФС у Сумській області:
1) №0000221303 від 03.01.2019 року про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 318200,00 грн.,
2) №0000101303 від 03.01.2019 року військовий збір отриманий від підприємницької діяльності в розмірі 20017,88 грн.;
3) № 0000181303 від 03.01.2019 року єдиний податок в розмірі 13143,62 грн.;
4) № 0000091303 від 03.01.2019 року податок з доходів фізичних осіб в розмірі 510 грн.;
5) №0000081303 від 03.01.2019 року податок з доходів фізичних осіб в розмірі 244705,00 грн.;
6) №0000071303 від 03.01.2019 р. податок з доходів фізичних осіб в розмірі 340,00 грн.;
7) №0000031303 від 03.01.2019 р. адміністративний штраф в розмірі 170,00 грн.;
8) №0000011303 від 03.01.2019 року штрафні санкції за порушення законодавства про патентування в розмірі 1,00 грн.
9) №0000051303 від 03.01.2019 року адміністративний штраф в розмірі 510,00 грн.; 
10) рішення №0000211303 від 03.01.2019 р. про застосування штрафних санкцій за неподання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" в розмірі 170,00 грн.;
11) рішення № 0000201303 від 03.01.2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не перерахованого єдиного внеску в розмірі 16442,64 грн.;
12) рішення №0000061303 від 03.01.2019 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску в розмірі 0,002 грн.;
13) вимогу про сплату боргу зі сплати єдиного внеску в розмірі 78744,81 грн., що становить в загальному розмірі 374454,95 грн. 
В обґрунтування позовних вимог, позивач наголошує, що знаходився на таких системах оподаткування: з 01.01.2015 року по 30.09.2015 року на спрощеній системі оподаткування 2 група; з 01.10.2015 року по 31.12.2015 року на загальній системі оподаткування; з 01.01.2016 року по теперішній час на спрощеній системі оподаткування 3 група.
ФОП ОСОБА_1 в зв`язку з перевищенням допустимого обсягу операцій за півріччя 2015 року, які дозволяють знаходитись на 2 групі самостійно подав заявку, та перейшов на загальну систему оподаткування з 01.10.2015 року.
За період з 01.07.2015 року по 30.09.2015 року ФОП ОСОБА_1 господарської діяльності не здійснював.
Вважає, що відповідачем безпідставно зазначено, що позивач повинен зареєструватись платником ПДВ, починаючи з 11.07.2015 р., однак за період з 01.07.2015 по 31.12.2015 року не перевищено обсяг операцій в 100000,00 грн.
Крім того, позивач зазначив, що за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року він займався виключно експортними операціями, які оподатковуються ПДВ за ставкою " 0".
Враховуючи зазначене, позивач вважає, що всі донарахування за 2016 рік та 2017 рік пов`язані з тим, що відповідач самостійно перевів позивача на загальну систему оподаткування, а тому просить позовні вимоги задовольнити.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 року адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Сумській області №0000221303 від 03.01.2019 р., №0000101303 від 03.01.2019 р., № 0000181303 від 03.01.2019 р., № 0000091303 від 03.01.2019 р.,  №0000081303 від 03.01.2019 р., №0000071303 від 03.01.2019 р., №0000031303 від 03.01.2019 р., №0000011303 від 03.01.2019 р., №0000051303 від 03.01.2019 р.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Сумській області №0000211303 від 03.01.2019 р. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Сумській області № 0000201303 від 03.01.2019 р.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Сумській області №0000061303 від 03.01.2019 р.
Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Сумській області про сплату боргу зі сплати єдиного внеску в розмірі 78744,81 грн., що становить в загальному розмірі 374454,95 грн.   
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що всього за результатами дослідження документально підтверджених витрат за 2015 рік контролюючим органом було підтверджено їх значення в сумі 114 109,75 грн., у т.ч.: ТМЦ на загальну суму 113335,20 грн. (з ПДВ) витрати на заробітну плату найманим працівникам, на суму 0,00 грн. та інші витрати, такі як РКО банку, витрати на утримання орендованого приміщення на суму 774,55 грн.
Відповідач зазначає, що в декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік позивачем неправомірно було задекларовано витрати в сумі 177 141,12 грн., які не пов`язані з отриманням доходу у звітному періоді, та походження яких не підтверджено документально, а саме: по Акту №2 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.11.2015 на суму 23100.0 грн. (з ПДВ) (рахунок №39 на суму 16500,00 та рахунок №40 на суму 2750,00) - за послуги по розпилюванню лісопродукції за листопад місяць наданих ТОВ «Бансал"; по Акту №1 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.10.2015 на суму 21000.0          грн. (з ПДВ) (рахунок №1 від 21.10.2015) за послуги по розпилюванню лісопродукції за жовтень місяць ТОВ «Бансал»; по ТТН при`перевезенні деревини серія СМБ №401356 від 13.10.2015 року на суму 28183,06 гри., по ТТН при перевезенні деревини серія СМБ №071828 від 13.10.2015 року на суму 35257,68 грн.; по ТТН на перевезення деревини серія СМБ №071813 від 09.10.2015 року на суму 23396,22 грн., по ТТН при перевезенні деревини серія СМБ №401341 від 09.10.2015 року на суму 29663,71 грн.; по ТТН при перевезенні деревини серія СМБ №071869 від 23.10.2015 року на суму 48939,48 грн.; по ТТН при перевезенні деревини серія СМБ №071865 від 23.10.2015 року на суму 27559,66 грн.; по ТТН при перевезенні деревини серія СМА №602635 від 06.10.2015 року на суму 24628,55 грн.; 16855,62 грн. - витрати за оплату лісопродукції ДП «Сумський лісгосп» (первинні документи на придбання відсутні). 11892,34 грн. - витрати за оплату лісопродукції ДП «Сумський лісгосп» (первинні документи на придбання частково відсутні).
Відповідач наголошує, що такий перелік неправомірно сформованих позивачем витрат містить акт перевірки, виключно вказаними вище первинними документами позивач підтвердив дані свого податкового обліку, тому посилання суду першої інстанції на те, що «акт перевірки не містить конкретного визначеного порушення з посиланням на первинні документи» не відповідає дійсним обставинам справи.
Вказані витрати сформовані позивачем з порушенням норм п.177.2, п.177.3, п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України, згідно з якими об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами. пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Відповідач зауважує, що позивачем до матеріалів справи на підтвердження обставин справи та доводів позовної заяви не додано жодного первинного чи іншого документу.
Судове рішення про задоволення позовних вимог обгрунтоване, зокрема, поясненнями представника позивача, наданими у судовому засіданні щодо самостійного визначення суми курсової різниці бухгалтером, однак у ФОП ОСОБА_1 у перевіреному періоді бухгалтер відсутній.
ФОП ОСОБА_1 платником податку на додану вартість не реєструвався, навіть здійснюючи підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування.
Головне управління ДПС у Сумській області вважає таким, що не відповідає дійсним обставинам справи та суперечить діючому законодавству висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для реєстрації позивача платником ПДВ.
Позивач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначає, що в апеляційні скарзі відповідач не наводить жодних нових обставин, які б не були дослідження в ході розгляду справи судом першої інстанції.
Позивач звертає увагу, що відповідач, у поданій апеляційній скарзі заперечує лише проти двох податкових повідомлень рішень, а саме від 03,01.2019 р. № 0000011303, та від 03.01.2019 р. № 0000031303. Про всі інші податкові повідомлення рішення, рішення та вимогу наводить лише власні міркування без посилання на конкретну норму законодавства, яку порушив суд першої інстанції задовольняючи адміністративний позов.
На думку позивача, апеляційна скарга ГУ ДФС у Сумській області не підлягає задоволенню, а рішення Сумського окружного адміністративного суду є законною та обгрунтовною і повинно бути залишена без змін.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.
Представник позивача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ГУ ДФС у Сумській області проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на обов`язкове соціальне страхування за період з 03.11.2014 року по 31.12.2017 р., за результатами якої складено Акт від 12.11.2018 р. №726218-26-13-03-10/1804602798/325 (а.с. 10-64 том 1).
03.01.2019 р. за результатами вищезазначеного акту перевірки ГУ ДФС у Сумській області прийнято податкові повідомлення - рішення, а саме: 
- № 0000221303 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 318200,00 грн (а. с. 68, том 1), 
- № 0000101303 про визначення суми грошового зобов`язання, в т. ч. військового збору, отриманого від підприємницької діяльності в розмірі 20017,88 грн (а. с. 70, том 1), 
- № 0000181303 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: єдиний податок в розмірі 13143,62 грн (а. с. 72, том 1), 
- №0000091303 про застосування штрафних санкцій за платежем: податок з доходів фізичних осіб, в розмірі 510 грн (а. с. 74, том 1),
- № 0000081303 про визначення суми грошового зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в розмірі 244705,00 грн (а. с. 76, том 1),
- № 0000071303  про застосування штрафних санкцій за платежем: податок з доходів фізичних осіб, в розмірі 340,00 грн (а. с. 78, том 1),
- № 0000031303 про застосування адміністративного штрафу в розмірі 170,00 грн (а.с. 80, том 1),
- № 0000011303 про застосування штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування в розмірі 1,00 грн (а. с. 82, том 1),
- № 0000051303  про застосування адміністративного штрафу в розмірі 510,00 грн (а. с. 84, том 1).
Також, відповідачем прийнято рішення № 0000211303 від 03.01.2019 року про застосування штрафних санкцій за неподання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" в розмірі 170,00 грн (а.с. 86, том 1); рішення № 0000201303 від 03.01.2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не перерахованого єдиного внеску в розмірі 16442,64 грн (а.с. 88, том 1); рішення № 0000061303 від 03.01.2019 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску в розмірі 0,002 грн (а.с. 90, том 1), а також вимогу про сплату боргу зі сплати єдиного внеску в розмірі 78744,81 грн (а.с. 92, том 1).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувані позовні вимоги про скасування податкових повідомлень - рішень Головного Управління ДФС у Сумській області підлягають задоволенню.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно  до п.п. 181.1 ст.181 Податкового кодексу України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.
Відповідно п. 298.2.2, п. 298.2.3 ст. 298 Податкового кодексу України платники єдиного податку можуть самостійно відмовитися від спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому подано заяву щодо відмови від спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів. Платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі перевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого п. 291.4.5 ст. 291, платниками єдиного податку першої - третьої груп, які використали право на застосування інших ставок, встановлених для п`ятої групи, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення.
З матеріалів справи, зокрема з змісту акту перевірки судом вбачається, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з переведенням податковим органом  ФОП ОСОБА_1 з спрощеної системи оподаткування на загальну систему оподаткування з 01.07.2015р.   
ФОП ОСОБА_1 знаходився на таких системах оподаткування: з 01.01.2015 року по 30.09.2015 року на спрощеній системі оподаткування 2 група.
          В 2 кварталі 2015 року ФОП ОСОБА_1 перевищив  суму доходу, яка дозволяє знаходитись на спрощеній системі оподаткування 2 групи, а саме отримав дохід в розмірі 1544403,00 грн. та  подав декларацію  від 06.10.2015 року № 9204326061.
          З 01.10.2015 року по 31.12.2015 року ФОП ОСОБА_1  перейшов на загальну систему оподаткування. 
За результатами роботи за період з 01.10.2015 року по 31.12.2015 року позивачем подана декларація № 9274649271 від 01.02.2016 року  в якій відображено дохід отриманий за період роботи на загальній системі оподаткування в розмірі 301556,42 грн.
Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами по справі, що за 1 півріччя 2015 позивачем було перевищено суму доходу, що  не дозволяло йому знаходитись йому на спрощеній системі оподаткування. 
Колегія суддів зазначає, що обсяг господарських операцій з поставки товарів (робіт, послуг), які були проведені позивачем до вказаної дати, не може бути взятий до уваги з метою визначення обов`язку даного суб`єкта права зареєструватись в якості платника ПДВ, оскільки наведені господарські операції здійснювались ФОП  у статусі платника єдиного податку, що свідчить про те, що покладання на нього відповідачем обов`язку сплатити додаткову суму грошового зобов`язання з ПДВ є неправомірним.
Також, податковий орган, який розглядав заяву ФОП ОСОБА_1 на переведення на спрощену систему оподаткування за ставкою 5% (без ПДВ) також врахував той факт, що в задекларованій сумі доходу за останні 12 календарних місяців 1  801 659,00 грн. врахована сума доходу, коли платник знаходився на спрощеній системі оподаткування в розмірі 1 544 403,00 грн., тобто відсутній факт перевищення 1,0 млн. грн.  
Отже, оскільки відсутній факт   перевищення 1,0 млн. грн.., а тому позивач не повинен був реєструватись платником ПДВ та мав право бути платником єдиного податку 3 групи .
Крім того, 15.12.2015р. ФОП ОСОБА_1 було подано заяву  про перехід на спрощену систему оподаткування (3 група) з 01.01.2016 р., в п.12 якої  зазначено суму доходу 1  801 659,00 грн. за попередній календарний рік,  яка була  прийнята та зареєстрована в податковому органі (а.с. 231 том.1). 
З 01.01.2016 року ФОП ОСОБА_1 по теперішній час здійснює діяльність на спрощеній системі оподаткування (3 група єдиного податку).
Колегія суддів зазначає, що податковий орган посилається на п.п. 299.11 ст.299 Податкового кодексу України, а саме у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.
Водночас, переведення ФОП ОСОБА_1 на загальну систему оподаткування є безпідставним і протиправним, так як він самостійно подав заяву на перехід з 01.01.2016 року на спрощену систему оподаткування, зазначив всі обсяги доходу, які він отримав за попередні 12 календарних місяців.
Також, з матеріалів справи вбачається, що податковий орган розглянув заяву, перевірив дані та зареєстрував ФОП ОСОБА_1 платником єдиного податку 3 групи заставкою 5% (без ПДВ) з 01.01.2016 року.
Отже, колегія суддів вважає, що всі донарахування, які пов`язані з самостійним переведенням податковим органом ФОП ОСОБА_1 на загальну систему оподаткування є протиправними, та безпідставними.
Так, згідно змісту акту перевірку судом встановлено, що за І півріччя 2015 року порушень податковим органом не встановлено. За 3 квартал 2015 року порушень не встановлено  в зв`язку з відсутністю об`єктів оподаткування (підприємець не здійснював ніякої реалізації). За 4 квартал 2015 року донараховано ПДВ 20% на суму 50200,00 грн. , та ПДФО в зв`язку із зменшенням витрат на суму 177141,00 грн., та збільшенням доходу на 7166,74 грн. (курсова різниця).
Колегія суддів наголошує, що відповідачем не надано доказів, що за період знаходження на єдиному податку з 01.01.2016 року ФОП ОСОБА_1  порушував умови знаходження на спрощеній системі оподаткування.
Податковий орган зазначає, що заява подана ФОП ОСОБА_1 до ДПІ у м. Сумах (Краснопільське відділення) про перехід на спрощену систему оподаткування 3 група з 01.01.2016 року втрачає свою дію. 
Порядок подання заяви про застосування спрощеної системи оподаткування, затвердження форми свідоцтва платника єдиного податку та порядку видачі свідоцтва, форми та порядку подання заяви про застосування спрощеної системи оподаткування визначено Наказом Міністерства фінансів України № 1675 від 20.12.2011 року.
          Зокрема, п. 5.  Наказу передбачено, що у  разі   відмови  у  видачі  свідоцтва  орган  державної податкової служби зобов`язаний надати протягом 10 календарних днів з  дня подання суб`єктом господарювання заяви письмову вмотивовану відмову,  яка  може  бути  оскаржена  суб`єктом  господарювання  у встановленому порядку. 
Таким чином, чинне законодавство України не надає право податковому органу   визначати  заяву  про перехід на спрощену систему оподаткування 3 група  такою, що  втрачає свою дію.
Виходячи з вищевикладеного, податковий орган не має підстав для   переведення ФОП ОСОБА_1 на загальну систему оподаткування за цей період та визначати зобов`язання та штрафні санкції за не перехід на загальну систему оподаткування. 
Доводи апеляційної скарги відповідача щодо зменшення податковим органом витрат  на 177141,00 грн., за 4 квартал 2015 року колегія суддів вважає помилковим, так як наведені витрати  ФОП ОСОБА_1 поніс на придбання лісоматеріалів в 3 кварталі 2015 року, проте, розрахувався за них в 4 кварталі 2015 року і реалізував їх теж в 4 кварталі 2015 року.
Наведене підтверджуються зокрема наданими до суду розрахунком витрат ФОП ОСОБА_1 за 2 півріччя 2015 року (а.с. 241 том.1).
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що акт перевірки не містить конкретного визначеного порушення з посиланням на первинні документи, обмежившись висновком про завищення валових витрат на суму 177141,12 грн. внаслідок не включення  до їх складу сум коштів, які не пов`язані з отриманням доходу у звітному періоді, а витрати які пов`язані з отриманням доходу в даному звітному періоді, у повному обсязі  документально не підтверджуються.
Щодо донарахування ПДВ в розмір  10000,00 грн. з матеріалів справи вбачається, що податковий орган вважає, що  в ході проведення перевірки податковий орган підтвердив дохід ФОП ОСОБА_1 (отриманого за безготівковим розрахунком в сумі 258523,16 грн. (сторінка 18 акта перевірки) в декларації стоїть сума 308723,16 грн., тобто на 50200,00 грн. більше і податковий орган робить висновок, що наведені операції за готівку.
Також в зв`язку з цим податковий орган зазначає, що потрібно застосування касового апарата і застосовує штраф в розмірі 1 грн. за це  порушення.
З пояснень позивача встановлено, що 50200,00 грн., це сума курсової різниці, яку визначила самостійно бухгалтер і збільшила на цю суму дохід підприємця, хоча сума курсової різниці складає всього 7166,74 грн. (про що зазначено в акті перевірки на сторінці 16), тобто бухгалтер збільшила дохід не на 7166,74 грн., а на 50200,00 грн.
Відповідно до п. 1 Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 20.08.2015 року № 727, результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.
Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Акт документальної перевірки, згідно п.п. 4, 5 Розділу II Порядку, повинен містити всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до п. 5 Розділу І Порядку, факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.
У висновку акта (довідки) документальної перевірки зазначається опис виявлених перевіркою порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, з посиланням на підпункти, пункти, статті законодавчих актів або загальний висновок щодо відсутності таких порушень.
Згідно п. 5 Розділу IIІ Порядку інформація щодо виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи відображається за видами порушень у розрізі видів митних платежів у національній валюті України.
При цьому, акт перевірки має бути оформлений відповідно до встановлених стандартів якості, зокрема щодо доказовості, обов`язковості висновків, відсутності первинних документів, суміжності порушення податкового законодавства, коригування податкової звітності, алгоритму діяльності суб`єктів господарювання, розуміння діяльності підприємства, обставин укладання контрактів, відомостей про розрахунки, операцій з цінними паперами, відомостей про основні фонди і запаси, відомостей про заборгованість та зв`язок з господарською діяльністю.
Колегія суддів звертає увагу, що в акті перевірки не зазначено посилання на первинні документи на підставі яких відповідачем дійшов висновку про порушення позивачем вимог податкового законодавства.
Зокрема, податковим органом в акті перевірки не зафіксовані посилання на первинні документи якими підтверджувався факт здійснення позивачем операцій за готівку.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що з акту перевірки неможливо встановити на підставі яких норм права та документів податковий орган визначив  зміст господарських операцій ФОП ОСОБА_1 .
Щодо доводів відповідача стосовно прийняття оскаржуваного рішення № 0000031303 від 03.01.2019 року адміністративний штраф в розмірі 170,00 грн. (за неподання заяви по формі 20 ОПП про надання в оренду ТОВ «Бансал» автомобіль, який передано  ФОП ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.  
Відповідач посилається на порушення  позивачем п. 117.1 ст. 117 Податкового кодексу України .
Так, згідно ст. 117 Податкового кодексу України неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 170 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, - 510 гривень.
П.п. 14.1.226 ст.14 ПКУ визначено, що  самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не надано доказів, що автомобіль, який було надано ТОВ «Бансал в оренду було надано саме ФОП ОСОБА_1 .
Також, відповідачем не надано доказів, що автомобіль надано в оренду саме ФОП ОСОБА_1 , а не громадянином ОСОБА_1 .
Аналізуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що у позивача був відсутній обов`язок подавати заяву за формою 20 ОПП .
Враховуючи, що  наведене, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень №0000221303 від 03.01.2019 р., №0000101303 від 03.01.2019 р., № 0000181303 від 03.01.2019 р., № 0000091303 від 03.01.2019 р., №0000081303 від 03.01.2019 р., №0000071303 від 03.01.2019 р., №0000031303 від 03.01.2019 р., №0000011303 від 03.01.2019 р., №0000051303 від 03.01.2019 р.; рішень   №0000211303 від 03.01.2019 р., № 0000201303 від 03.01.2019 р., №0000061303 від 03.01.2019 р. та вимоги про сплату боргу зі сплати єдиного внеску в розмірі 78744,81 грн. Головне управління ДФС у Сумській області діяло всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з`ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішень, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення, чим порушено законні інтереси платника податків.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про скасування податкових повідомлень - рішень Головного Управління ДФС у Сумській області №0000221303 від 03.01.2019 р., №0000101303 від 03.01.2019 р., № 0000181303 від 03.01.2019 р., № 0000091303 від 03.01.2019 р.,  №0000081303 від 03.01.2019 р., №0000071303 від 03.01.2019 р., №0000031303 від 03.01.2019 р., №0000011303 від 03.01.2019 р., №0000051303 від 03.01.2019 р.; рішень №0000211303 від 03.01.2019 р., № 0000201303 від 03.01.2019 р., №0000061303 від 03.01.2019 р. та   вимоги Головного управління ДФС у Сумській області про сплату боргу зі сплати єдиного внеску в розмірі 78744,81 грн.  підлягають задоволенню.
Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 року по справі № 480/1879/19 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області як територіального органу утвореного на правах відокремленого підрозділу (ЄДРПОУ ВП 43995469)  залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 по справі № 480/1879/19  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    О.М. Мінаєва   	
Повний текст постанови складено  26.05.2021 року