Дата документу 23.03.2021 Справа № 328/42/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 328/42/21                        Головуючий у 1 інстанції: Новікова Н.В.
№ 22-ц/807/1192/21                                        Суддя-доповідач: Крилова О.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Кухаря С.В.
                       Полякова О.З.
секретар:                Бєлова А.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 28 січня 2021 року за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Світоч-Агро», місцезнаходження: про стягнення збитків за самовільне зайняття та використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 28 січня 2021 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження по справі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За ст. 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала не відповідає таким вимогам.

З матеріалів справи вбачається. що позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ФГ «Світоч-Агро», в якому просить стягнути з відповідача на її користь заподіяні збитки в сумі 311 200,55 гривень

11.01.2021 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху, заявнику надано п`ятиденний строк, з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків заяви, а саме як зазначив суд першої інстанції, позивачу слід було викласти обставини, якими вона обґрунтовує порушення свого права із зазначенням доказів, що підтверджують вказані обставини та надати документи, відповідно до яких ОСОБА_2 наділений повноваженнями представляти інтереси позивача ОСОБА_1 .

Підставою для залишення без руху позовної заяви стало те, що в позові обґрунтовуючи порушення свого права відповідачем, позивачка зазначає, що зверталась до Токмацького ВП ГУНП в Запорізькій області з заявою щодо самовільного зайняття та використання земельної ділянки (ріллі) фермерським господарством «Світоч-Агро». 

Натомість, жодного документу на підтвердження вказаних доводів не надала. Долучена копія відповіді на звернення Токмацького відділення поліції Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області від 13.07.2020 № 6371/75/01-2020 адресована ОСОБА_2 , а не позивачу. 

Крім того, як зазначив суд першої інстанції, зі змісту відповіді вбачається, що цивільно-правові відносини склалися між ОСОБА_2 та головою агрофірми «Світоч» ОСОБА_3 , а не між позивачкою та ФГ «Світоч-Агро», а Талон повідомлення єдиного обліку № 22 стосується заяви ОСОБА_4 про обставини, що колишні представники Агрофірми «Світоч» на полі заявника прибирають врожай пшениці. 

Документів що ОСОБА_2 діє від імені чи в інтересах позивача ОСОБА_1 до позову не надано. 

22.01.2021 позивачем надано до суду заяву на виконання ухвали суду про залишення позову без руху, в якій позивачка зазначила, що нею будуть надані деталі пояснення щодо обставин звернення її онука до Токмацького ВП з приводу самовільного зайняття земельної ділянки відповідачем в особі його керівників, в судовому засіданні при розгляді справи. 

Також до заяви додані: копія протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 29.06.2020; рапорт зареєстрований в ЖЄО № 4063 29.06.2020 з якого вбачається, що колишні представники Агрофірми Світоч на полі заявника прибирають врожай; лист заступника начальника відділення поліції начальника СВ Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області б/н та дати; Довіреність від 17.09.2020 відповідно до якої ОСОБА_2 наділений повноваженнями представляти інтереси позивача ОСОБА_1 .

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції зазнаив, що станом на 28.01.2021 жодних інших документів на виконання ухвали суду від 11.01.2021 про залишення позовної заяви без руху, до суду не надходило. 

З зазначеного вбачається, що суд першої інстанції зажадав від позивача надання доказів на підтвердження власних вимог, в тому числі доказів на підтвердження позовних вимог.

Вимагати від позивача надання доказів на стадії вирішення питання про відкриття провадження є неприпустимим, адже позивач не позбавлений права на звернення до суду навіть у разі відсутності нього будь-яких доказів на підтвердження власних вимог.

Питання достатності доказів та їх належності вирішується протягом розгляду справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятою статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно з частиною четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним

Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття (розгляду) позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

У справі "Делькур проти Бельгії" (Delcourt v. Belgium) від 17 січня 1970 року зазначено, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

У рішеннях ЄСПЛ у справі "Гофман против Германии" від 11 жовтня 2001 року (пункт 65), у справі "Кудла проти Польщі" від 26 жовтня 2000 року (пункт 122) зазначено, що однією із гарантій 6 Конвенції є право на забезпечення ефективного доступу до суду для того, щоб учасники судового процесу могли одержати рішення, яке стосується їх "прав та обов`язків".

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і перешкодило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Мотивом залишення судом першої інстанції позову без руху було саме покладення на позивача обов`язку надати докази на підтвердження заявлених вимог.

До суду надійшла заява про усунення недоліків позову .

Проте, суд першої інстанції вважав це недостатнім для подальшого руху справи у зв`язку з відсутністю належного обґрунтування позову та зазначення доказів, а також надання підтвердження повноважень ОСОБА_2 .

На стадії перевірки відповідності позовної заяви закону за формою та змістом, не вимагається аналіз викладених у позові обставин, у тому числі правомірності дій ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_1 у спірних правовідносинах, достатності чи недостатності обґрунтувань позову тощо..

Позов подано та підписано особисто ОСОБА_1 , а відтак на цій стадії не повинні додаватися будь-які докази щодо повноважень інших осіб у вчиненні тих чи інших юридичних дій щодо предмету спору.

За таких обставин оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 28 січня 2021 року у цій справі скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено 5 квітня 2021 року.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

       О.З. Поляков