Номер провадження: 22-ц/813/4409/21 
Номер справи місцевого суду: 509/5248/19
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Комлевої О.С., Князюка О.В.
за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Карпової Ольги Вікторівни на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 листопада 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Алькор Інвест», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кисельової Надії Володимирівни, державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича, за участю 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» про скасування рішень державного реєстратора,

                                         В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Алькор Інвест», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кисельової Надії Володимирівни, державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича, за участю 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» про скасування рішень державного реєстратора, посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки, площею 0,0500 га, кадастровий номер: 5123755800:01:003:1074 та житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами незавершеного будівництва 58% готовності, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які він придбав у продавця ОСОБА_2 за нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу від 21.04.2016 р. (реєстр. №№ 166,165 відповідно). Проте, після набуття позивачем права власності на вказані об`єкти, державним реєстратором відносно нерухомого майна були внесені незаконні зміни, що змусило позивача звернутися з цим позовом до суду.
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Карпова Ольга Вікторівна подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими ОСОБА_1 та його представник адвокат Савицька О.М. в судове засідання на 15.06.2021 року на 14-00 г. не з`явилися. Згідно з заявою адвоката Савицької О.М. вбачається, що у ОСОБА_1 є підозра на корона вірус, а сама адвокат Савицька О.М. перебуває на самоізоляції.
Проте наданий консультативний висновок від 08.06.2021 року містить діагноз - гострий бронхіт та вірогідність «Ковід-19». Відомостей про аналіз з підтвердженням наявності корона вірусу у ОСОБА_1 не надано. У висновку містяться рекомендації щодо самоізоляції і призначення у вигляді лабораторних досліджень для підтвердження або спростування наявності захворювання на «Ковід-19».
Проте, станом на день призначеного судового засідання 15.06.2021 року на 14-00 годину відомостей, що ОСОБА_1 дійсно виконав призначення лікаря і має підтверджений лабораторний аналіз на Ковід-19, не надано.
Крім того в матеріалах справи міститься ордер ВН № 1019036 від 30.11.2020 року про представництво в Одеському апеляційному суді адвокатом Карповою О.В. інтересів ОСОБА_1 без обмеження повноважень адвоката на підставі договору про надання правової допомоги № 21 від 25.09.2019 року.
Будь-яких відомостей про розірвання договору про надання правової допомоги з ОСОБА_1 адвокатом Карповою О.В. до суду апеляційної інстанції не надано і відповідних доказі не представлено.
Не повідомили про такі обставини з наданням відповідних підтверджень ОСОБА_1 та адвокат Савицька О.М.
Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи наведені обставини та приймаючи до уваги строк розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення на таких підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з недоведеності обставин, на які позивач посилався в обґрунтування заявлених вимог, а також, що самі вимоги про скасування рішень державного реєстратора виходячи з встановлених у справі обставин, не засновані на законодавстві.
Такий висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає встановленим у справі обставинам.
Судом встановлено, що:
- 16.10.2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № к-2407, згідно з яким банк на умовах забезпеченості, зворотності, строковості, платності надав ОСОБА_3 кредит в розмірі 71 000 Євро, а ОСОБА_3 зобов`язалась повернути кредит згідно графіку погашення заборгованості за Кредитним договором, а також сплатити процентну винагороду за користування кредитом - щомісячно, в розмірі 13, 5 % відсотків річних;
-в забезпечення ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором №к-2407 від 16.10.2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та  ОСОБА_4  16.10.2007 року укладений договір поруки;
-в забезпечення кредитного договору №к-2407 від 16.10.2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», як іпотекодержателем та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки від 16.10.2007 року відповідно до умов якого з метою забезпечення виконання ОСОБА_3 передбачених Кредитним договором зобов`язань ОСОБА_2 передала в іпотеку належне їй майно: незакінчений будівництвом житловий будинок готовністю АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку площею 0,0500 га, що знаходиться на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області в селищі міського типу Таїрове по провулку Маячний під номером «вісім «а», Овідіопольського району Одеської області. Вказаний договір іпотеки був посвідчений 16.10.2007 року ОСОБА_5 , приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 6365 та на підставі ст.73 Закону України «Про нотаріат» накладена заборона №49 на відчуження зазначеного в договорі незакінченого будівництвом житлового будинку готовністю АДРЕСА_1 , яка зареєстрована в реєстрі за №6366, а також накладена заборона №50 на відчуження зазначеної в договорі земельної ділянки площею 0,0500 га., кадастровий номер 5123755800:01:003:1074, що знаходиться на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області в селищі міського типу Таїрове по провулку Маячний під номером «вісім «а», Овідіопольського району Одеської області, яка зареєстрована в реєстрі за №6367, до припинення чи розірвання зазначеного договору;
-в Державний реєстр іпотек було внесено відповідний запис щодо ТОВ «ФК «Алькор Інвест» як про іпотекодержателя іпотечного договору, серії та номер: 6365, виданого 16.10.2007 року, приватним нотаріусом ОМНО Федорченко Т.М., реєстраційний номер іпотеки: 6400833 від 15.01.2008 року (а.с 203-204);
-в подальшому до зазначених кредитного договору, договору поруки та іпотечного договору сторонами даних договорів були укладені додаткові договори та угоди від 28.07. 2008 року, від 01.11.2008 року, від 28.04.2009 року, від 08.09.2011 року; від 23.11.2012 року;
-заочним рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 19.01.2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до АТ «Банк «Фінанси та кредит», 3-тя особа приватний нотаріус ОМНО Федорченко Т.М. про визнання кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки недійсними, виключення з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записів про державну реєстрацію іпотеки та заборони відчуження нерухомого майна, яким був задоволений позов, визнано недійсним кредитний договір №к-2407, укладений 16 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 , за всіма додатковими угодами до нього, а саме: додатковою угодою № 1 від 28.07.2008 року, № 2 від 01.11.2008 року, № 3 від 29.04.2009 року, № 4 від 08.09.2011 року та № 5 від 23.11.2012 року до цього Договору, укладених між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 ; визнано недійсним договір іпотеки, укладений 16.10.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Федорченко Т.М. та зареєстрований в реєстрі за № 6365, укладений в забезпечення виконання зобов`язань позичальника, що випливають з вищевказаного Кредитного договору №к-2407 від 16 жовтня 2007 року. Визнано недійсним договір поруки № 29/09, укладений 29.04.2009 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з одного боку, ОСОБА_1 - поручителем з іншого боку, ОСОБА_3 - боржником з третього боку, який був укладений для забезпечення виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № к-2407 від 16.10.2007 року, додаткову угоду №1 від 08 вересня 2011 року до договору поруки № 29/09 від 29.04.2009 року, укладену між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з одного боку та ОСОБА_4 - поручителем з іншого боку, та ОСОБА_3 - боржником з третього боку; зобов`язано приватного нотаріуса ОМНО Федорченко Т.М. зняти заборону відчуження майна, шляхом вчинення відповідних нотаріальних дій по зняттю заборони на відчуження - незакінченого будівництвом житлового будинку готовністю 58%, що знаходиться в АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки площею 0,0500 га, що знаходиться на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області в АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_2 та є предметом договору іпотеки від 16 жовтня 2007 року, шляхом виключення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна під № 49 від 16.10.2007 року, яка зареєстрована в реєстрі за № 6366, а також під № 50 від 16.10.2007 року, яка зареєстрована в реєстрі за № 6367, та виключення запису з Державного реєстру іпотек № 6365 від 16.10.2007 року на суму основного зобов`язання 71000 євро (а.с. 21-30);
-згідно з договорами купівлі-продажу від 21.04.2016 року будинку готовністю 58% та земельної ділянки, що знаходяться в АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_1 купив зазначені об`єкти нерухомості (т. 1 а. с. 11-13);
-ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 квітня 2016 року - було задоволено заяву АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про перегляд заочного рішення від 19.01.2016 року та відповідно заочне рішення від 19.01.2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», 3-тя особа приватний нотаріус ОМНО Федорченко Т.М. про визнання кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки недійсними, а також про виключення з Державного реєстру іпотеки та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записів про державну реєстрацію іпотеки та заборони відчуження нерухомого майна - скасовано і передано справу до канцелярію суду для подальшого автоматичного розподілу (а.с. 52);
-ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 серпня 2016 року позов ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», 3-тя особа приватний нотаріус ОМНО Федорченко Т.М. про визнання кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки недійсними, а також про виключення з Державного реєстру іпотеки та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записів про державну реєстрацію іпотеки та заборони відчуження нерухомого майна - залишено без розгляду (а.с. 51);
-ухвала Овідіопольського районного суду Одеської області від 05.08.2016 року не оскаржувалась і набрала законної сили 11.08.2016 року (а.с. 51);
-06.12.2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Ощадбанк» укладено договір споживчого кредиту № 604-212 з терміном остаточного погашення 06.12.2027 року і того же дня між цими ж особами_в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором укладено іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_1 передав в іпотеку ПАТ «Ощадбанк» будинок готовністю 58% та земельну ділянку, що знаходяться в АДРЕСА_1 ;
-заборгованість ОСОБА_3 перед ТОВ «ФК «Алькор Інвест» за кредитним договором № к- 2407 від 16.10.2007 року становить 31666924,63 грн., з яких: залишок по тілу кредиту - 1562438,77 грн.; залишок по відсоткам - 1195302,86 грн.; залишок по пеням і штрафам - 28909183,00 грн.;
-23.04.2019 року ТОВ «ФК «Алькор Інвест» придбало право вимоги заборгованості за Кредитним договором № к-2407 від 16.10.2007 року, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_3 з усіма додатковими договорами та угодами до нього, в тому числі, за іпотечним договором, укладеним між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», як іпотекодержателем та ОСОБА_2 , посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М. (реєстр. № 6365) разом з додатковими договорами та угодами до нього на підставі договору про відступлення прав вимоги від 23.04.2019 року, разом з Договором про внесення змін № 1 до договору про відступлення прав вимоги від 23.04.2019 року, та договору про внесення змін до договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 23.04.2019 року Кисельовою Н.В. (реєстр, за № 312), укладених між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «ФК «Алькор Інвест», що не заперечувалось сторонами (а.с. 38,39);
-10 вересня 2019 року ТОВ «ФК «Алькор Інвест», як новим позикодавцем та іпотекодержателем були направлені листи - вимоги (вих. № 10.09/2019-2, № 10.09/2019-4) відповідно до ст. ст. 35, 37, 38, 40 Закону України «Про іпотеку», на адресу боржниці ОСОБА_3 , а також ОСОБА_1 з вимогою про погашення всієї суми заборгованості терміном 30-денний строк та повідомленням про свій намір звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов договору іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М. (реєстр. 6365), які були залишені ними без відповіді та задоволення, а отже заборгованість у розмірі 31666924,63 грн. до сьогодні не погашена боржницею ОСОБА_3 (т.1 а.с. 38,39).
Колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) викладено правовий висновок, згідно з яким, якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. За таких умов у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки піддягає відновленню з моменту вчинення первинного запису, який виключено на підставі незаконного рішення суду. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек. Тому ухвалення судом рішення про недійсність договору іпотеки, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки (права й обов`язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №520/13067/17 (провадження № 14-397цс19) викладено правовий висновок, що позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Позовна вимога про визнання незаконною та скасування запису про державну реєстрацію права власності не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем.
Відповідно до вимог статті 23 Закону № 898-IV у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою, оскільки у момент передачі майна в іпотеку іпотекодавець не був її власником. Іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна. Таку правову позицію неодноразово висловлював Верховний Суд України у постановах від 24 грудня 2014 року (провадження № 6-201 цс 14), від 05 лютого 2014 року (провадження № 6-131цс13) та Вищий господарський суд України у своїй постанові від 09 лютого 2015 року (провадження № 54/315).
Колегія суддів проаналізувавши зміст наведених правових висновків Великої Палати Верховного Суду приймає до уваги, що державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус у разі скасування судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, зобов`язаний відновити записи про іпотеку і про обтяження з моменту вчинення первинного запису який виключено на підставі незаконного рішення суду незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Позовна вимога про визнання незаконною та скасування запису про державну реєстрацію іпотеки та обтяження на предмет іпотеки не може бути звернена до державного реєстратора або приватного нотаріуса, яких позивач визначив співвідповідачами.
При таких обставинах у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення вимог про скасування рішень державного реєстратора та приватного нотаріуса та записів про обтяження, про іпотеку, про реєстрацію іпотеки незакінченого будівництвом будинку та земельної ділянки і тому колегія суддів за встановлених у справі обставин погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення вказаних позовних вимог без задоволення.
Доводи апеляційної скарги висновок районного суду не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком райсуду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія А № 303-А; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).
У справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.367, 368, 375, 382-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Карпової Ольги Вікторівни - залишити без задоволення.
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 листопада 2020 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 25.06.2021 року.

Головуючий          О.М. Таварткіладзе

Судді:         О.С. Комлева

                                                               О.В. Князюк