П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/7490/20 
                                                                      Головуючий у 1-й інстанції: Польовий О.Л. 
                                                                      Суддя-доповідач:  Драчук Т. О. 
19 квітня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Драчук Т. О. 
суддів:  Ватаманюка Р.В.  Полотнянка Ю.П. 

          розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
20 листопада 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив:
-визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в призначенні, нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 адресної допомоги до пенсійної виплати в сумі 6 100 грн., починаючи з 01.08.2020 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2020 №674 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб", яка викладена у листі №5765-5125/Б-03/8-2200/20 від 13.11.2020;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 адресну допомогу до пенсійної виплати, починаючи з 01.08.2020 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2020 №674 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" в сумі 6100 грн. на місяць.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, викладену в листі від 13.11.2020 №5765-5125/Б-03/8-2200/20, щодо призначення та виплати ОСОБА_1 з 01.08.2020 адресної допомоги до пенсійної виплати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2020 №674 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб".
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 адресну допомогу до пенсії з 01.08.2020 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2020 №674 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" в сумі, що не вистачає до щомісячного розміру пенсійної виплати в разі втрати годувальника 6100,00 грн.
У задоволенні решти вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій  апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач вказує, що пенсійна виплата, обчислена з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2020 №674 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" на всіх членів сім`ї виплачується у межах максимального розміру пенсії, визначеного ч. 7 ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Відповідач зазначає, що розмір пенсії у разі втрати годувальника на всіх утриманців з урахуванням норм Постанови №674 не повинен перевищувати встановленого Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" максимального розміру пенсії, тобто з 01.08.2020 - 17120 грн., з 01.12.2020 - 17690 грн.
Отже, суд першої інстанції проігнорував, що з 01.08.2020 розмір пенсії на 4 членів сім`ї ( з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсії, установлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною) становить 17 120 грн., а тому підстави для встановлення до пенсії адресної допомоги згідно постанови Кабінету Міністрів України №674 у відповідача відсутні.
Також, відповідач вказує про безпідставність врахування судом першої інстанції при вирішенні даної справи Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, яким визнано неконституційним зміни, внесені Законом України №911-VIII від 24.12.2015 року у ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" щодо обмеження максимального розміру пенсії у період з 01.01.2016 по 31.12.2016 на рівні 10 740 грн., оскільки пенсія позивачу призначена 01.03.2020, а тому застосуванню підлягає ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в редакції Закону №1774- VIII від 06.12.2016.
При цьому, не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині і винести в цій частині нову постанову, доповнивши вказану частину посиланнями на ст. 36 та ч.ч. 1, 4 ст. 41 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Апеляційну скаргу позивач обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Також, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі надано оцінку матеріалам справи та доводам позивача.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач вказує, що судом першої інстанції при вирішенні справи не застосовано положення ч.ч. 1,4 ст. 41 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", яким визначено порядок призначення пенсії в разі втрати годувальника батькам та дружині. Апелянт наголошує, що батьки та дружина мають окремі пенсії, і не належать до складу членів сім`ї, яким призначається одна спільна пенсія.
Також, апелянт посилається на лист Міністерства соціальної політики України від 19.10.2020 №14641/0/2-20/54, в якому роз`яснено порядок визначення розміру пенсії по втраті годувальника членам сім`ї загиблого військовослужбовця.
На думку апелянта, вказані обставини є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині, з прийняттям в цій частині нової постанови, доповнивши вказану частину посиланнями на ст. 36 та ч.ч. 1, 4 ст. 41 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
12.02.2021 засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якій відповідач просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг позивача та відповідача, а також правильність застосування судом першої інстанції норм  матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задовольнити частково, а рішення суду - змінити в мотивувальній частині, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує частку пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Згідно матеріалів справи, а саме протоколу ГУ ПФ України в Хмельницькій області від 01.03.2020 позивачу призначено пенсію у разі втрати годувальника.
01.12.2020 позивачу здійснено перерахунок пенсії, відповідно до якого останній отримує частку пенсії на 1 утриманця в розмірі 4422,55 грн із спільної пенсії в разі втрати годувальника в сумі 17690,00 грн.
29.10.2020 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою, в якій просив призначити, нарахувати і виплатити адресну допомогу до пенсійної виплати, починаючи з 01.08.2020, відповідно до Постанови №674.
На звернення позивача листом від 13.11.2020 №5765-5125/Б-03/8-2200/20 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило, що з 01.08.2020 розмір пенсії на 4 членів сім`ї становив 17120,00 грн (встановлений Законом №2262-ХІІ максимальний розмір), тому підстави для призначення адресної допомоги відповідно до Постанови №674 відсутні.
Позивач, не погоджуючись з відмовою пенсійного органу, звернувся з адміністративним позовом до суду.
Частково задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням від 20.12.2016 №7-рп/2016 Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини 7 статті 43 Закону №2262-XII.
Враховуючи вказане, внесені Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" до частини 7 статті 43 Закону №2262-XII, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.
Отже, буквальне розуміння змін, внесених Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, дозволяє стверджувати, що у Законі №2262-ХІІ відсутня частина 7 статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що обмеження пенсії у разі втрати годувальника на всіх утриманців максимальним розміром є неправомірним, у зв`язку з чим визнав протиправною та скасував відмову відповідача щодо призначення, нарахування і виплати позивачу з 01.08.2020 адресної допомоги до пенсійної виплати відповідно до Постанови №674.
Оскільки Постановою №674 передбачена виплата адресної допомоги до пенсійної виплати в сумі, що не вистачає до 6100,00 грн. на кожного члена сім`ї осіб, а не в розмірі 6100,00 грн., позивач має право на отримання адресної допомоги до пенсії, яка визначена як різниця між отримуваною ним пенсією, яка менша за 6100,00 грн. та передбачена Постановою №674 в сумі 6100,00 грн.
Враховуючи вказане, суд першої інстанції з метою захисту прав позивача зобов`язав відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 адресну допомогу до пенсії з 01.08.2020 відповідно до Постанови №674 в сумі, що не вистачає до 6100,00 грн.
Колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги
Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 , в якій апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині і винести в цій частині нову постанову, доповнивши вказану частину посиланнями на ст. 36 та ч.ч. 1, 4 ст. 41 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 36 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", якщо на утриманні загиблого (померлого) годувальника перебували двоє і більше членів сім`ї, пенсія призначається у розмірі 90 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника, що розподіляється між ними рівними частками, але не менше ніж 40 процентів на кожного непрацездатного члена сім`ї. У таких самих розмірах, незалежно від причини смерті годувальника, обчислюються пенсії членам сімей померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей, до складу яких входять діти, які втратили обох батьків.
Згідно ст. 37 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" мінімальні розміри пенсій в разі втрати годувальника пенсії в разі втрати годувальника, які призначаються членам сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, не можуть бути нижче двох визначених законом розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Статтею 41 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"  встановлено призначення однієї пенсії в разі втрати годувальника на всіх членів сім`ї. Виділення частки пенсії.
На всіх членів сім`ї, які мають право на пенсію, призначається одна спільна пенсія, крім випадку, зазначеного у частині четвертій цієї статті. 
На вимогу члена сім`ї його частка пенсії виділяється і виплачується йому окремо. 
Виділення частки пенсії провадиться з першого числа місяця, що йде за тим місяцем, в якому надійшла заява про поділ пенсії.
Пенсія в разі втрати годувальника призначається кожному з батьків, дружині (чоловікові) загиблої (померлої) або пропалої безвісти особи офіцерського складу, прапорщика і мічмана, військовослужбовця надстрокової служби і військової служби за контрактом або особи, яка має право на пенсію за цим Законом.
Частиною 7 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740 гривень.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач вказує, що судом першої інстанції при вирішенні справи не застосовано положення ч.ч. 1,4 ст. 41 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", яким визначено порядок призначення пенсії в разі втрати годувальника батькам та дружині. Апелянт наголошує, що батьки та дружина мають окремі пенсії, і не належать до складу членів сім`ї, яким призначається одна спільна пенсія.
Колегія суддів критично оцінює доводи ОСОБА_2 , з огляду на наступне.
Так, ст. 36 Закону України  "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначає розміри пенсії в разі втрати годувальника.
Крім того, вказана стаття також визначає умови для призначення пенсія в разі втрати годувальника, якщо на утриманні загиблого годувальника перебувало двоє і більше членів сім`ї.  В такому випадку пенсія призначається у розмірі 90 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника, що розподіляється між ними рівними частками, але не менше ніж 40 процентів на кожного непрацездатного члена сім`ї
Стаття 41 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"  регламентує порядок призначення однієї пенсії в разі втрати годувальника на всіх членів сім`ї. Виділення частки пенсії.
При цьому, ч. 4 ст. 41 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" виділяє осіб з кола всіх членів сім`ї, яким призначається окрема пенсія по втраті годувальника. 
Однак, призначення окремої пенсії не свідчить про встановлення на одну особу максимального її розміру, а саме десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Тобто,  в межах даної адміністративної справи судом встановлено, що позивачу призначено окрему пенсію згідно Закону України №2262-ХІІ, що підтверджується відповідним протоколом ГУПФ України в Хмельницькій області.
Суд приходить до висновку, що позивач помилково ототожнює призначення пенсії в разі втрати годувальника кожному з батьків, дружині (чоловікові), як визначено ч. 4 ст. 41 Закону України №2262-ХІІ,  з встановленням окремої пенсії кожному з членів сім`ї  в розмірі 17 120 грн.
При цьому, колегія суддів зазначає, що питання призначення та визначення розміру пенсії ОСОБА_1 не є предметом даної адміністративної справи.
Крім того, судом не здобуто доказів щодо наявності інших адміністративних позовів щодо оскарження позивачем розміру пенсії.
Також, підставою для скасування судового рішення апелянт посилається на лист Міністерства соціальної політики України від 19.10.2020 №14641/0/2-20/54, в якому роз`яснено порядок визначення розміру пенсії по втраті годувальника членам сім`ї загиблого військовослужбовця.
Разом з тим, колегія суддів критично оцінює вищевикладені доводи ОСОБА_2 , оскільки роз`яснення Міністерства соціальної політики України мають рекомендаційний характер та не є обов`язковими для застосування.
Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , оскільки викладені ним доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.
Визначаючись щодо апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, колегія суддів зазначає наступне.
Частково задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням від 20.12.2016 №7-рп/2016 Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини 7 статті 43 Закону №2262-XII.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що обмеження пенсії у разі втрати годувальника на всіх утриманців максимальним розміром є неправомірним, у зв`язку з чим визнав протиправною та скасував відмову відповідача щодо призначення, нарахування і виплати позивачу з 01.08.2020 адресної допомоги до пенсійної виплати відповідно до Постанови №674.
Оскільки Постановою №674 передбачена виплата адресної допомоги до пенсійної виплати в сумі, що не вистачає до 6100,00 грн на кожного члена сім`ї осіб, а не в розмірі 6100,00 грн., позивач має право на отримання адресної допомоги до пенсії, яка визначена як різниця між отримуваною ним пенсією, яка менша за 6100,00 грн. та передбачена Постановою №674 в сумі 6100,00 грн.
Враховуючи вказане, суд першої інстанції з метою захисту прав позивача зобов`язав відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 адресну допомогу до пенсії з 01.08.2020 відповідно до Постанови №674 в сумі, що не вистачає до 6100,00 грн.
Разом з тим, оцінюючи доводи апеляційної скарги та підстави прийняття судом першої інстанції рішення про часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області підлягає частковому задоволенню, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року зміні в мотивувальній частині рішення, з наступних підстав.
Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2020 №674 установлено, що з 1 серпня 2020 р. у разі, коли щомісячний розмір пенсійної виплати в разі втрати годувальника, призначеної відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій, установлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), в членів сім`ї осіб, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції або забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, та загинули (померли) внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції або забезпечення її проведення безпосередньо в районах її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпечення здійснення зазначених заходів безпосередньо в районах та у період їх здійснення, або смерть яких пов`язана із захистом Батьківщини, не досягає 7800 гривень, таким членам сім`ї встановлюється адресна допомога до пенсійної виплати в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру. 
Якщо пенсія в разі втрати годувальника призначена відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" на двох і більше членів сім`ї, адресна допомога до пенсійної виплати, передбачена абзацом першим цього пункту, встановлюється в сумі, що не вистачає до 6100 гривень на кожного члена сім`ї осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту. 
Пенсійна виплата, обчислена з урахуванням положень абзаців першого і другого цього пункту на всіх членів сім`ї, виплачується у межах максимального розміру пенсії, визначеного частиною сьомою статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". 
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначаються Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року 2262-XII.
Згідно ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.
Відповідно до ст. 36 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", якщо на утриманні загиблого (померлого) годувальника перебували двоє і більше членів сім`ї, пенсія призначається у розмірі 90 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника, що розподіляється між ними рівними частками, але не менше ніж 40 процентів на кожного непрацездатного члена сім`ї. У таких самих розмірах, незалежно від причини смерті годувальника, обчислюються пенсії членам сімей померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей, до складу яких входять діти, які втратили обох батьків.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що підставою для звернення позивача до суду є відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в призначенні адресної допомоги ОСОБА_2 з тих підстав, що з 01.08.2020 максимальний розмір пенсії, встановлений Законом №2262-ХІІ, на 4 членів сім`ї становить 17120,00 грн., тому підстави для призначення адресної допомоги відповідно до Постанови №674 відсутні.
Однак, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є особою, якій призначено 2 групу інвалідності.
01.03.2020 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області згідно протоколу за пенсійною справою - 2201015298 від 01.03.2020 ОСОБА_1 призначено пенсію в разі втрати годувальника. При цьому, пенсійним органом із спільної суми пенсії в разі втрати годувальника ОСОБА_1 виділено частку, а саме:
-яка виплачується окремо позивачу із спільної пенсії (16 380 грн.) з 01.06.2020 в розмірі 4095,00 грн., 
-яка виплачується окремо позивачу із спільної пенсії (17 120 грн.) з 01.07.2020 в розмірі 4280,00 грн., з 01.08.2020 в розмірі 4 280 грн.;
-яка виплачується окремо позивачу із спільної пенсії (17 690 грн.) з 01.12.2020 в розмірі 4 422,55 грн.
Згідно останнього перерахунку пенсії від 01.12.2020, позивачу виплачується основний розмір пенсії в розмірі 40% грошового забезпечення загиблого військовослужбовця на 1 утриманця в сумі 5261,20 грн. При цьому, пенсійним органом здійснено донарахування підвищень або надбавок до пенсії, а тому загальний розмір пенсії складає 5 842,84 грн.
Разом з тим, відповідач, враховуючи максимальний розмір пенсії, який призначається у разі втрати годувальника (17 690 грн. - станом на дату здійснення перерахунку) виплачує позивачу пенсійну виплату в розмірі 4 422,55 грн.
Враховуючи вказане, пенсійний орган вважає, що позивачу пенсія по втраті годувальника нараховується та виплачується відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", у зв`язку з чим відсутні підстави для призначення ОСОБА_1 адресної допомоги.
Однак, колегія суддів критично оцінює посилання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відсутності підстав для призначення адресної допомоги позивачу, оскільки вказана допомога не належить до надбавок або підвищень, які враховуються при призначення пенсії по втраті годувальника, та не є складовою пенсійної виплати.
Колегія суддів зазначає, що судом апеляційної інстанції не здобуто доказів на спростування відповідачем права ОСОБА_1 на отримання адресної допомоги в сумі, якого не вистачає до 6100 грн., згідно п. 2 Постанови №654, оскільки на момент звернення позивача з заявою про призначення адресної допомоги, розмір його пенсійної виплати складав 4 280 грн.
Суд звертає увагу, що адресна допомога не є складовою пенсійної виплати, оскільки адресна допомога є формою соціальної підтримки визначеному колу осіб, право на отримання якої визначено відповідним правовим актом на законодавчому рівні.
Враховуючи вказане та положення Постанови №654, колегія судді приходить до висновку, що позивач має право на отримання адресної допомоги в розмірі, якого не вистачає до 6100 грн., згідно п. 2 Постанови №654, так як адресна допомога не є складовою пенсійної виплати, а пенсія ОСОБА_1 виплачується в розмірі 4 422,55 грн. ( станом на 01.12.2020).
Колегія суддів звертає увагу, що предметом даної справи є встановлення права позивача на отримання адресної допомоги в розмірі, якого не вистачає до 6100 грн., згідно п. 2 Постанови №654, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не переглядає розмір призначеної ОСОБА_1 пенсійної виплати та її обмеження максимальним розміром в межах спірних правовідносин.
Отже, оскільки за результатами розгляду справи підтверджується право позивача на отримання адресної допомоги в сумі, якої не вистачає до 6100 грн., згідно п. 2 Постанови №654, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з мотивувальною частиною рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року та вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про застосування в межах спірних правовідносин рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, оскільки вказаним рішенням визнано неконституційними, зокрема, положення частини сьомої статті Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", згідно якої максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, натомість предметом даного спору є встановлення права позивача на отримання адресної допомоги до пенсійної виплати в сумі, що не вистачає до 6100 грн. згідно Постанови №674.
Враховуючи вказане, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та зміни мотивувальної частини рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.12.2020 з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції, викладених в постанові.
У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є зокрема неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни мотивувальної частини рішення суду першої інстанції з урахуванням висновків, викладених в постанові суду апеляційної інстанції. 
          Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задовольнити частково.
          Рішення  Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом   ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії змінити в мотивувальній частині рішення, з мотивів, викладених в даній постанові.
          В іншій частині рішення суду залишити без змін. 
          Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 	 	Драчук Т. О.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Ватаманюк Р.В.    Полотнянко Ю.П.