ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 червня 2021 року           справа №200/630/21-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів: Сіваченка І.В., Міронової Г.М., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року  у справі  № 200/630/21-а (головуючий І інстанції Галатіна О.О.)  за позовом   ОСОБА_1  до  Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Бахмутського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в   Донецькій області про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2021 року ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1 )  звернувся до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Бахмутського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в   Донецькій області (далі-відповідач, Фонд) в якому просив:
- визнати бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Бахмутського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в   Донецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 страхових виплат за період з січня 2017 року по листопад 2019 року; 
- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Бахмутського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в   Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість по страховим виплатам за період з січня 2017 року по листопад 2019 року.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Бахмутського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області  щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 страхових виплат з 01 січня 2017 року по 30 листопада 2019 року.
Зобов`язано Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Бахмутського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1  заборгованість по страховим виплатам за період з 01 січня 2017 року по 30 листопада 2019 року.
Скасовано Постанову Бахмутського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Донецької області від 12 грудня 2016 року № 0503/7136/7136/33 «Про припинення щомісячної страхової виплати», припинено виплату гр. ОСОБА_1 щомісячної суми в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку з підстав відмови потерпілого від отримання виплат. Заява потерпілого.
Відповідач, з вказаним рішенням суду не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій послався на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просив скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом  невірно надана оцінка нормам матеріального права, не враховано постанови КМУ та Фонду, які регулюють спірні правовідносини. Послався на те, що ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» перелік підстав для припинення страхових виплат не є вичерпним. Також зазначив, що позивач особисто подав заяву про припинення йому страхових виплат. Вважає, що припинення страхових виплат позивачу не пов`язане з порушенням його прав або дискримінацією позивача за будь-якими ознаками, оскільки позивач не реалізував своє право на страхові виплати у спірному періоді   (а.с. 45-50).
Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.  
Відповідно до приписів  статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України  справа розглядається в порядку письмового провадження.          
Згідно вимог частин 1, 2 статті 308  Кодексу адміністративного судочинства України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд, заслухав суддю – доповідача, перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги, встановив наступне.
Позивач – ОСОБА_1  має зареєстрований страховий випадок – профзахворювання. Також є внутрішньо переміщеною особою, місце проживання якої було зареєстровано на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, а фактичне місце проживання/перебування – на підконтрольній українській владі території ( АДРЕСА_1 ), що підтверджується відповідною довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 18 червня 2019 року № 1436-5000144536.
Після переміщення з території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, на підконтрольну українській владі території з 2014 року перебував у Бахмутському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Донецької області. 
Відповідно до постанови Бахмутського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Донецької області від 29 вересня 2014 року № 0503/7136/7136/26 “Про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати”, продовжено потерпілому ОСОБА_1 раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку з 01 вересня 2014 року. 
Відповідно до постанови Бахмутського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Донецької області від 12 грудня 2016 року № 0503/7136/7136/33 «Про припинення щомісячної страхової виплати», припинено виплату гр. ОСОБА_1 щомісячної суми в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку з підстав відмови потерпілого від отримання виплат. Заява потерпілого.
Відповідно до постанови Бахмутського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Донецької області від 16 січня 2020 року № 0502/7136/7136/37 «Про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати», продовжено потерпілому ОСОБА_1 раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку з 01 грудня 2019 року.
Згідно до довідки про одержання відшкодування втраченого заробітку, що видана ОСОБА_1 з 01 січня 2017 року по грудень 2019 року останній щомісячних страховиї виплат не отримував.
Відповідно до інформації, яку надав відповідач у відзиві, після звернення позивача з заявою про поновлення щомісячних страхових виплат, враховуючи рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 15.01.2020 року № 2, ОСОБА_1 призначено (відновлено) соціальні виплати. Постановою органу Фонду № 0502/7136/7136/37 від 16.01.2020 року потерпілому ОСОБА_1 продовжено раніше призначені щомісячні страхові виплати з 01.12.2019 року.
Отже, предметом розгляду даної справи є правомірність дій відповідача стосовно невиплати соціальних виплат позивачеві з 01 січня 2017 року по 30 листопада 2019 року. 
Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
За приписами статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі Закон № 1105-XIV), страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:
1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;
2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;
3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;
4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;
5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;
6) в інших випадках, передбачених законодавством.
Матеріалами справи підтверджується, що виплата страхових виплат позивачу припинена у зв`язку з відмовою потерпілого від отримання виплат.
Разом з тим, вичерпний перелік, визначений ст. 46 Закону № 1105-ХIV не містить таких підстав для припинення страхових виплат, а відмова особи від конституційних прав, до яких належить право на соціальний захист, є недійсною.
Отже, підстави зазначені відповідачем не є передбаченими  законом підставами для припинення виплат.
За вимогами статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).
Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акту. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Право на обмеження конституційних прав громадян Кабінету Міністрів України Верховною Радою України не надано.
Як вже зазначалось, з аналізу норм статті 46 Закону № 1105 вбачається, що визначені законодавством підстави припинення страхових виплат не є вичерпними.
Проте, суд зауважує, що зі змісту наведеної норми законодавства вбачається, що «інші випадки» для припинення страхових виплат повинні також бути передбачені саме законом. Ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин.
У спірних правовідносинах ч. 2 ст. 77 КАС України на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, покладено обов`язок доведення правомірності не виплати соціальних виплат позивачу.
У свою чергу, відповідачем не доведено правомірності не виплати заборгованості з соціальних виплат позивачу.
Отже, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, не виплачуючи соціальні виплати за відсутності передбачених законами України підстав порушило право позивача на їх отримання, при цьому, зазначене право є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Посилання апелянта на те, що позивач для вирішення питання щодо отримання щомісячних страхових виплат не звертався до робочих органів виконавчої дирекції Фонду з письмовою заявою про продовження страхових виплат як внутрішньо переміщена особа судом не приймаються, оскільки позивач сам має право вирішувати про необхідність звернення до Фонду про продовження страхових виплат. Відсутність такого звернення не є підставою для відмови в задоволенні позову.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2019 року у справі № 243/3505/16-ц.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідач, не виплачуючи ОСОБА_1 страхові виплати з 01 січня 2017 року по 30 листопада 2019 року діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про захист порушених прав позивача шляхом визнання протиправною бездіяльності Фонду щодо не нарахування та не виплати позивачу страхових виплат за вказаний період та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість по страховим виплатам за період з 01 січня 2017 року по 30 листопада 2019 року.
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року  у справі  № 200/630/21-а – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року  у справі  № 200/630/21-а – залишити без змін.
Повний текст постанови складений та підписаний 8 червня 2021 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верхового Суду  протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення окрім випадків визначених статтєю 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач:                                                                      Т.Г. Гаврищук 

Судді:                                                                                          Г.М. Міронова

І.В. Сіваченко