П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  686/5770/21                                         Головуючий у 1-й інстанції:  Заворотна О.Л. 
          Суддя-доповідач:  Полотнянко Ю.П. 
28 квітня 2021 року                                                                                          м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Полотнянка Ю.П. 
суддів:  Ватаманюка Р.В.  Драчук Т. О. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на  рішення   Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області  від  19 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції про  скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, 
В С Т А Н О В И В :
в березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.03.2021 в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. В апеляційній скарзі позивач наполягає на тому, що правопорушення не здійснював, оскільки виїхав на перехрестя на миготливий зелений сигнал світлофора, а жовтий ввімкнувся в момент, коли автомобіль вже перетнув стоп-лінію, та рухався перехрестям завершуючи маневр.
Сторони в судове засідання не з`явилися, повноважних представників не направили, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, обмежені строки розгляду справи та жоден з учасників справи в судове засідання не з`явився, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, з огляду на наступне.
Як встановлено з матеріалів справи, постановою у справі про адміністративне правопорушення серії  ЕАК №3816330 від 22.02.2021 позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладено штраф в сумі 425 грн.
Підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що 22.02.2021 о 10 год. 59 хв. в м. Хмельницький, на перехресті вул. Зарічанської та Свободи, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом CITROEN BERLINGO д.н.з. НОМЕР_1 , проїхав перехрестя на заборонений, жовтий сигнал світлофора, чим порушив вимоги п. 8.7.3. ґ ПДР України
Вважаючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення є законною та й діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, що підтверджується наданим відповідачем відеозаписом.
Зазначеному висновку суд першої інстанції дійшов з тих підстав, що автомобіль рухався по вулиці, світлофор було видно заздалегідь, ані попереду автомобіля позивача, ані позаду нього автомобілів не було, тобто необхідності прискорювати швидкість на пішохідному перехресті у позивача не було, позаду позивача автомобілів на короткій дистанції не було, ніякої небезпеки позивач взагалі нікому не створював. Позивач міг і мав час для зупинки свого транспортного засобу відповідно до ПДР України, але не зробив цього.
З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Відповідно до п. 8.7.3 ПДР сигнали світлофора мають такі значення:
а) зелений дозволяє рух; 
б) зелений у вигляді стрілки (стрілок) на чорному фоні дозволяє рух у зазначеному напрямку (напрямках). Таке саме значення має сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій секції світлофора; 
в) зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух;
г) чорна контурна стрілка (стрілки), нанесена на основний зелений сигнал, інформує водіїв про наявність додаткової секції світлофора і вказує інші дозволені напрямки руху ніж сигнал додаткової секції; 
ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів; 
д) жовтий миготливий сигнал або два жовтих миготливих сигнали дозволяють рух і інформують про наявність небезпечного нерегульованого перехрестя або пішохідного переходу; 
е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.
Згідно з пунктом 8.10 ПДР України, у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.
За змістом пункту 8.11 ПДР України, водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.
Відповідно до підпункту (г) 12.9. ПДР України, водієві забороняється різко гальмувати (крім випадків, коли без цього неможливо запобігти дорожньо-транспортній пригоді).
За приписами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП. 
Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Відповідно  до  статті  77  КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У підтвердження скоєння позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем був наданий відеозапис з відеореєстратора.
У апеляційній скарзі апелянт зазначає, що правопорушення не здійснював, оскільки виїхав на перехрестя на миготливий зелений сигнал світлофора, а жовтий ввімкнувся в момент, коли автомобіль вже перетнув стоп-лінію, та рухався перехрестям завершуючи маневр.
Дослідженням відеозапису встановлено, що сигнал світлофору, в момент під`їзду до перехрестя автомобіля під керуванням позивача, був миготливого зеленого кольору, що у відповідності до підп. «в» п.8.7.3 ПДР дозволяв проїзд. В той час, як в момент загоряння жовтого сигналу світлофора автомобіль під керуванням позивача знаходився на перехресті (за стоп-лінією та дорожнім знаком «Стоп») та здійснював завершення маневру, що не суперечить ПДР.
З дослідженого відеозапису також вбачається, що хоча позивач фактично і проїхав перехрестя на жовте значення світлофору, але він не мав можливості здійснити зупинку автомобіля у місці, передбаченому пунктом 8.10 ПДР, не вдаючись до екстреного гальмування та не створюючи перешкод для інших учасників руху, у зв`язку з чим його дії, враховуючи положення п.8.11 ПДР, не можливо розцінювати як порушення вимог п.8.7.3 «ґ» ПДР. 
При цьому, суд враховує, що позивач не створив своїми діями перешкод у русі іншим учасникам дорожнього руху, тобто можливо стверджувати про те, що з урахуванням дорожньої ситуації позивач забезпечив безпеку дорожнього руху, що є однією із умов продовження руху в разі ввімкнення жовтого сигналу, яка визначена п.8.11 ПДР.
Враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, оскільки наданий відповідачем доказ не свідчить про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена вказаною нормою права.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову шляхом скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, що відповідає повноваженням суду передбаченим п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України та положенням п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позову.
У силу п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За таких обставин на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню 1135 грн. судового збору сплаченого згідно квитанції від 03.03.2021 на суму 454 грн. (а.с.1) та квитанції №0.0.2067027150.1 від 25.03.2021 на суму 681 грн. (а.с.23).
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити  повністю.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 березня 2021 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №3816330 від 22 лютого 2021 року та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) грн. понесених судових витрат у вигляді сплати судового збору.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена відповідно до частини 3   статті 272 КАС України.

Головуючий	 	 	Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Ватаманюк Р.В.    Драчук Т. О.