Ухвала
Іменем України 
21 травня 2021 року
м. Київ
провадження № 51- 1794 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 3 лютого 2021 року.
Суть питання та встановлені судом обставини
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2020 року задоволено клопотання захисника ОСОБА_6 про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, та закрито кримінальне провадження. 
Постановлено цивільний позов потерпілої  ОСОБА_4 залишити без розгляду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 3 лютого 2021 року апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 залишено без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до обвинувального акту від 19 липня 2018 року,  ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у тому, що він 19 вересня 2013 року приблизно о 14 годині, перебуваючи на шостому поверсі під`їзду № 1 житлового будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклого конфлікту з потерпілою ОСОБА_4 , завдав їй декілька ударів долонями рук по тулубу, намагаючись відштовхнути потерпілу від вхідних дверей своєї квартири, після чого умисно завдав один удар кулаком правої руки в область потиличної частини її голови, чим спричинив легкі тілесні ушкодження.
Представник потерпілої ОСОБА_4 – адвокат ОСОБА_5 звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій порушує питання про перегляд у касаційному порядку постановлених відносно ОСОБА_7 судових рішень. Вважає, що зазначені ухвали є незаконними, просить їх скасувати через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. В обґрунтування своїх доводів вказує на те, що не було підстав для задоволення клопотання захисника  ОСОБА_6 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 безпосередньо під час підготовчого судового засідання. Зазначає, що висновки оскаржуваної ухвали про те, що позиція місцевого суду повністю узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 19 листопада 2019 року у справі 345/2618/16-к та від 12 листопада 2019 року у справі № 566/554/16-к, на його думку, нічим не обґрунтовані.
ОСОБА_5 також у своїй касаційній скарзі посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ (далі – ВССУ) від 17 листопада 2016 року, якою скасовано вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2014 року без закриття кримінального провадження, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Крім того, представник потерпілої ОСОБА_5 вказує, що ухвала Дніпровського апеляційного суду від 3 лютого 2021 року не відповідає  вимогам ст. 419 КПК України, оскільки суд залишив без уваги його доводи щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. 
Мотиви суду
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. 
За ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Доводи касаційної скарги представника потерпілої ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 про те, що суд під час підготовчого судового засіданнябезпідставно задовольнив клопотання захисника про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_8 , а також посилання про те, що висновки місцевого суду повністю узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 19 листопада 2019 року у справі 345/2618/16-к та від 12 листопада 2019 року у справі № 566/554/16-к, на його думку, нічим не обґрунтовані, колегія суддів ВС вважає безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 314 КПК України, після отримання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що підготовче судове засідання відбувається за участю прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду. Після виконання вимог, передбачених ст. ст. 342-345 цього Кодексу, головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених п. п. 4-8, 10 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 цього Кодексу.
Положення ч. 2 ст. 284 КПК України передбачає закриття судом кримінального провадження у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Згідно з вимогами ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеженні волі або позбавлення волі.
Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
З ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2020 року вбачається, що у підготовчому судовому засіданні захисник  ОСОБА_6 заявила клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, посилаючись на те, що з моменту інкримінованого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, пройшло більше шести років, нового кримінального правопорушення він не вчинив, строки давності не зупинялись та не переривались, сам ОСОБА_7 не заперечував проти звільнення його від кримінальної відповідальності.
Своє рішення районний суд мотивував тим, що звільнення особи від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, без ухвалення вироку суду, відповідно до ст. 49 КК України, є обов`язком суду у разі наявності всіх передбачених законом про кримінальну відповідальність умов, а отже, суд не вирішує питання щодо винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні цього кримінального правопорушення, оскільки зазначене питання може бути вирішено виключено при ухваленні вироку суду в порядку, передбаченому ст.ст. 368-374 КПК України. 
Оскільки ОСОБА_7 підтримав клопотання свого захисника про звільнення його від кримінальної відповідальності, тому суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність закриття кримінального провадження саме в підготовчому судовому засіданні.
Суд апеляційної інстанції у межах своїх повноважень ретельно перевірив доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 , які за змістом є аналогічними доводам касаційної скарги, дав на них вичерпну вмотивовану відповідь. Зокрема, зазначив, що відповідно до висновків, викладених в постанові ВС від 12 листопада 2019 року у справі № 566/554/16-к, відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КПК України підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.
Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, то судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. У цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України може звільнити від нього засудженого.
Звільнення від покарання на наведеній підставі застосовується у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до ст. 49 КК України. Зокрема у випадку, якщо особа заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою обставиною та вимагає закриття справи у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину або виправдання. Тоді суд за наявності підстав визнає особу винною у вчиненні злочину, виносить обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись зазначеною нормою матеріального права та ч. 5 ст. 74 вказаного Кодексу. ВС наголосив, що визнання винуватості не є умовою для звільнення особи від кримінально відповідальності на підставі статті 49 КК України.
Що стосується посилань представника потерпілої ОСОБА_5 на ухвалу ВССУ від 17 листопада 2016 року про скасування вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2014 року без закриття кримінального провадження, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, слід вказати наступне.
У згадуваній ухвалі ВССУ вказується, що при перевірці матеріалів були встановлені порушення кримінально-процесуального закону, які перешкодили судам першої та апеляційної інстанцій постановити законне та обґрунтоване рішення. При наявності постанови про закриття кримінального провадження за відсутністю складу правопорушення,  у суду першої інстанції не було підстав для ухвалення обвинувального вироку, а у суду апеляційної інстанції – не було підстав для залишення його без змін. Зазначено, що досудове розслідування кримінального  правопорушення у  визначений законом спосіб  можливо лише  після скасування постанови про закриття кримінального провадження, або внесення нових відомостей до ЄРДР.
Статтями  416, 439 КПК України передбачено, що   після  скасування вироку або ухвали, суд першої або апеляційної інстанції здійснює судове провадження згідно із загальними вимогами, передбаченими цим Кодексом, в іншому складі суду. Вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.    
Однак у даному випадку новий розгляд справи не відбувався, станом на 27 січня 2020 року обставини кримінального провадження змінились, строки давності притягнення до кримінальної відповідальності сплинули, сторона захисту наполягала на закритті провадження, а тому не було процесуальної доцільності у виконанні вказівок вищих судів. 
Матеріально-правовою підставою застосування інституту давності вважається істотне зменшення суспільної небезпечності вчиненого злочину внаслідок спливу певного проміжку часу, що суттєво позначається на досягненні мети покарання, виконанні завдань загальної і спеціальної превенції.
Враховуючи наведене, судом правомірно було задоволено клопотання захисника ОСОБА_6 про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України, та закрито кримінальне провадження. 
Крім того, доводи представника потерпілої ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 про невідповідність ухвали Дніпровського апеляційного суду від 3 лютого 2021 року вимогам ст. 419 КПК України, оскільки суд не узагальнив доводи щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, також є безпідставними. 
Відповідно до ст. 368 КПК України, такі питання як: 1) чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; 2) чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; 3) чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення, та інші, суд вирішує при ухваленні вироку. Вирішення зазначених питань під час  підготовчого судового засідання КПК України не передбачає.
Під час  вирішення клопотання про закриття кримінального провадження , розгляд відбувається тільки в межах заявленого клопотання , відповідно виходячи з цього і оцінюється  повнота розгляду. Судом встановлюються лише ті фактичні обставини, які безпосередньо впливають на рішення щодо закриття провадження і відповідно саме з цього питання суд робить свої висновки.   
У зв`язку з вищезазначеним, апеляційний суд перевірив підстави закриття кримінального провадження, ухвала Дніпровського апеляційного суду від 3 лютого 2021 року відповідає вимогам 419 КПК України.
Касаційна скарга представника потерпілої ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 не містить переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2020 року та ухвали Дніпровського апеляційного суду від 3 лютого 2021 року.
Оскаржувані судові рішення є законними, обґрунтованими та належним чином  вмотивованими, адже в повній мірі відповідають вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України, тому касаційні доводи представника потерпілої в цій частині теж є безпідставними.  
З цих підстав Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 3 лютого 2021 року. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:   ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                        ОСОБА_9