Дата документу 13.05.2021 Справа № 336/3985/18

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №336/3985/18         Головуючий у 1 інстанції: Дацюк О.І.
Провадження № 22-ц/807/1865/21         Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2021 року        м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого:        Полякова О.З.,
суддів:        Крилової О.В.,
       Кухаря С.В.,
при секретарі: Бєловій А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2019 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:        

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про розстрочення виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2019 року, яким стягнуто з неї на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитом у сумі 493887,22 грн. 
В заяві ОСОБА_1 зазначала, що виконавче провадження за вищезазначеним рішенням відкрито 28 травня 2019 року. З того часу заявницею передано на реалізацію нерухоме майно вартістю 57207, а саме: житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,25 га. Іншого рухомого чи нерухомого майна боржниця не має. Крім того, нею також сплачено 58819,52 грн. 
Заявниця вказувала, що заборгованість нею сплачується щомісячно, проте за станом вона здоров`я не має можливості сплатити борг у повному обсязі. Так, на підтвердження незадовільного стану здоров`я, ОСОБА_1 надано виписку із медичної картки та висновки МРТ. Крім того, ОСОБА_1 також зазначила, що вона здійснює догляд за своїми літніми батьками, які часто хворіють та потребують матеріальної допомоги з її сторони. 
Посилаючись на вищенаведене, та установлення на території України карантину постановою Кабінету Міністрів від 11 березня 2020 року № 211, ОСОБА_1 просила суд розстрочити виконання рішення суду по справі № 336/3983/18 на 12 місяців, а саме з дня ухвалення рішення з щомісячними платежами по 2000 грн.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2019 року по справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що надані заявницею докази дають підстави вважати, що боржниця має ряд захворювань, натомість нею не доведено обставин, які б унеможливлювали виконання умов кредитного договору з 09 квітня 2008 року щодо повернення банку кредитних коштів, що призвело до порушення прав банку, внаслідок чого, судом було ухвалено рішення про стягнення заборгованості, яке наразі не виконано та перебуває на примусовому виконанні. Посилання ОСОБА_1 на запровадження карантинних заходів на території України, суд не прийняв до уваги, оскільки не доведено, за яких саме обставин боржниця позбавлена можливості знайти постійне місце роботи.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не відповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2021 року, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 зазначає, що нею у заяві про розстрочення виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2019 року по справі № 336/3983/18, вказано поважні обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у відповідності до вимог передбачених ст. 435 ЦПК України. Судом першої інстанції не взято до уваги фінансовий стан ОСОБА_1 , наявність заборгованості у досить великому розмірі 493887,22 грн., яку необхідно сплатити одним платежем, наявність у неї хронічної хвороби, хворих батьків на утриманні та введений на території України карантин, який не дозволяє знайти постійне місце роботи.
Учасники справи, своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що в силу ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
06 травня 2021 року від приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С. на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 193).
Також, 12 травня 2021 року від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надійшло клопотання про розгляд справи без участі скаржниці та її представника (а.с. 195).
Згідно частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.
Представник ПАТ «Державний ощадний банк України» - Зернова К.Г. у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечувала, просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2019 року частково задоволено позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитом у сумі 493887,22 грн. Відмовлено в позові ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 51170,77 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» судовий збір в сумі 7408,30 грн. (а.с. 111-115).
На підставі заяви ПАТ «Державний ощадний банк України», 02 квітня 2019 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя видано виконавчі листи № 336/3985/18 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором та судового збору (а.с. 125).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибогом О.С. від 27 травня 2019 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 336/3985/18 (а.с. 132-133). 
Звертаючись у лютому 2021 року із заявою про розстрочення виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2019 року, ОСОБА_1 посилалась, зокрема, на незадовільний стан свого здоров`я, перебування на її утриманні літніх батьків, які потребують її матеріальної допомоги та введення на території України карантинних заходів. 
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінюючи ці докази у їх сукупності і взаємному зв`язку та враховуючи фактичні обставини справи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що заявниця не довела виключних обставин для розстрочення виконання судового рішення.
Так, на підтвердження своїх доводів ОСОБА_1 надано виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, та висновки магнітно-резонансної томографії, з яких вбачається, що ОСОБА_1 має певні захворювання опорно-рухальної системи, синдром вегетативної дисфункції, астенічно-депресивний синдром (а.с. 134-136).
Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця, у випадках, встановлених законом, встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи, тяжке захворювання її самої чи членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу, як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.
Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.
Підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.
Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини.
При цьому, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(справа «Горнсбі проти Греції»). Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.
З аналізу наведених норм слідує, що розстрочення виконання рішення можливе лише у виключних випадках за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Під час вирішення питання про розстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.
Обставини, які наводить боржниця не є у розумінні ст.435 ЦПК України достатньою підставою для розстрочення виконання рішення суду.
З матеріалів справи, зокрема, з наданої медичної документації, неможливо встановити незадовільний стан здоров`я боржниці, через який вона не може працевлаштуватися на роботу, що на її утриманні перебувають літні батьки, які потребують її матеріальної допомоги, тобто обставини, що ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим.
Доказів на підтвердження того, що погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 позбавило її можливості виконувати рішення суду, зокрема доказів суттєвого погіршення матеріального стану внаслідок хвороби, заявницею також не надано. 
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 10 Постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції докази, надані заявницею оцінено всебічно, повно та об`єктивно. 
Так, виходячи з доданих до заяви розстрочення виконання рішення суду документів, заявником не доведено розумінні ст.435 ЦПК України існування виняткових обставин, що виникли в процесі виконання рішення суду, що мають особливий характер і ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим, з наявністю яких процесуальний закон пов`язує можливість здійснити розстрочення або відстрочення виконання судового рішення.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення суду, а доводи наведені в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують та зводяться лише до незгоди заявника із ухваленим судом рішення.
Європейський суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.
Згідност.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції. («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, § 40).
У справі "Горнсбі проти Греції" Європейський суд з прав людини вказав, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.
Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати рішення суду, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, перевірив письмові докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для розстрочення виконання судового рішення.
Безпідставне та необґрунтоване розстрочення виконання рішення суду буде порушувати законні права та інтереси стягувача та нівелювати сутність рішення суду та мету його ухвалення.
Отже, заявницею не доведено наявність виняткових обставин, що виникли в ході виконання рішення суду та мають особливий характер і ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим, з наявністю яких ст. 435 ЦПК України пов`язує можливість здійснити відстрочення виконання судового рішення.
Ті обставини, на які посилається заявник в своїй заяві, не є винятковими, а зазначені доводи є недостатніми та не підтверджуються матеріалами справи. 
У свою чергу, невиконання рішення суду у визначені законом строки без відповідних правових підстав, передбачених законом, зокрема ст. 435 ЦПК України, не відповідатиме засадам цивільного законодавства, передбаченим ст. 3 ЦК України, оскільки може призвести до порушення охоронюваних законом прав та інтересів ПАТ «Державний ощадний банк України», які підтверджені судовим рішенням. 
Таким чином, аналізуючи наведене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність обставин, які б свідчили про істотне ускладнення виконання рішення суду або про неможливість його виконання.
Доводи апеляційної скарги про те, що введення на території України карантину є підставою для відстрочення виконання рішення не є тими обставинами, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення, наявність яких робить його виконання неможливим. Крім того, доказів на підтвердження зміни майнового стану у зв`язку з введенням на території України карантину заявницею не надано. 
На думку колегії суддів, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права. Викладені в ухвалі висновки відповідають обставинам справи та наявним у ній доказам, тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали колегія суддів не вбачає.
Безпідставне та необґрунтоване розстрочення виконання рішення суду буде порушувати законні права та інтереси стягувача та нівелювати сутність рішення суду та мету його ухвалення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, постановлена з дотриманням вимог процесуального права, підстав для її скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, - 

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2021 року у цій справі - залишити без змін.
Постанова є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.
Повна постанова складена 17 травня 2021 року.

Головуючий:

Судді: