ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року	Львів	Справа № 380/11042/20 пров. № А/857/4578/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                            Онишкевича Т.В.,
суддів                                                                                Іщук Л.П., Обрізко І.М.,
                                                                                                                                   
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання призначити пенсію на пільгових умовах,

суддя у І інстанції                                                            Кухар Н.А., 
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Львів,
дата складення повного тексту рішення                               28 січня 2021 року,

ВСТАНОВИВ :

26 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – ГУ ПФУ) щодо не призначення пенсії на пільгових умовах та зобов`язати відповідача призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах з дня звернення за пенсією.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 січня 2021 року у справі № 380/11042/20, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, позов було задоволено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що основним документом, який підтверджує стаж та характер роботи, є трудова книжка з якої можливо встановити, що позивач має необхідний загальний та пільговий стаж, оскільки працював на посадах, віднесених до Списку № 1 і вказаний стаж підтверджено належними та допустимими доказами. Період роботи позивача з 02 січня 1984 року по 04 травня 1984 року, з 01 серпня 1986 року по 31 грудня 1992 року, з 01 січня 1993 року по 29 липня 1994 року електрослюсарем з повним робочим днем під землею Шахтопрохідницькими управліннями № 4 та № 6, які віднесені до Списку № 1, підлягає зарахуванню до пільгового стажу, що дає право позивачу на пільгову пенсію. 
Окрім того, з метою повного захисту порушеного права позивача суд вирішив вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним і скасувати рішення Відділу з питань призначення пенсій Управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ від 10 серпня 2020 року №134550009487 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах позивачу за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Також з метою ефективного захисту порушеного права суд вважав за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу період роботи з 02 січня 1984 року по 04 травня 1984 року, з 01 серпня 1986 року по 31 грудня 1992 року, з 01 січня 1993 року по 29 липня 1994 року електрослюсарем з повним робочим днем під землею Шахтопрохідницькими управліннями № 4 та № 6 за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, з важкими умовами праці, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і пільгових розмірах, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173  та призначити пенсію на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати звернення.
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ, яке у своїй скарзі просило скасувати його та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом не враховано, що позивачем не подано уточнюючу довідку, яка підтверджує особливий характер роботи. Звертає увагу суду, що прізвище позивача у його, зокрема, паспорті громадянина України та ідентифікаційному коді зазначено як « ОСОБА_2 », а у трудовій книжці та військовому квитку – «Демьянов». Окрім того, на думку скаржника, суд безпідставно стягнув з відповідача судовий збір.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до ГУ ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. 
Відповідач своїм рішенням № 134550009487 від 10 серпня 2020 року відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 та зазначив, що однією з умов призначення пільгових пенсій відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є надання підприємством або організацією уточнювальної довідки, яка підтверджує пільговий трудовий стаж (пункт 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637), у якій наводять відомості про періоди роботи, котрі зараховують до спеціального стажу; професію або посаду; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування, списки або їх номери, куди включають цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видано зазначену довідку, а також про безпосередню зайнятість на роботах, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, протягом не менше 80 відсотків встановленої тривалості робочого часу. Оскільки документів, які б підтверджували роботу протягом повного робочого дня під землею за період роботи починаючи з 02 січня 1984 року заявник не подав, а також відсутні документи, які б підтверджували ритмічність роботи підприємств, де працював ОСОБА_1 , за період з 01 січня 1992 року та тривалість робочого тижня, то підстав для призначення пільгової пенсії немає.
Вважаючи таку відмову ГУ ПФУ у призначенні пенсії протиправною, позивач звернувся до адміністративного суду із позовом, що розглядається.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1  та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2  виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Згідно з пунктом 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Пунктом «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Згідно з абзацом другим пункту «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зокрема, чоловікам – на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Як передбачено статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Така ж норма міститься у пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі – Порядок). 
Згідно з пунктом 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до трудової книжки позивача НОМЕР_1 , з 01 вересня 1980 року по 26 грудня 1983 року ОСОБА_1 навчався в СПТУ-86 по професії електрослюсар підземний; з 02 січня 1984 року по 04 травня 1984 року працював на посаді електрослюсаря 4 розряду з повним робочим днем підземної роботи в Шахтопрохідницькому управлінні № 6 треста «Ворошиловградшахтопроходка»; з 10 травня 1984 року по 06 травня 1986 року - служба в складі Збройних Сил СРСР; з 01 серпня 1986 року по 31 грудня 1992 року працював на посаді електрослюсаря 4 розряду з повним робочим днем підземної роботи в Шахтопрохідницькому управлінні № 6 треста «Ворошиловградшахтопроходка»; з 01 січня 1993 року по 29 липня 1994 року працював на посаді електрослюсаря 4 розряду з повним робочим днем підземної роботи в Шахтопрохідницькому управлінні № 4 треста «Ворошиловградшахтопроходка».
Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 20 Порядку визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Тобто, розповсюдження даного Порядку № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження трудового стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників.
Наявні у матеріалах справи архівні довідки з відомостями про роботу позивача, копія трудової книжки дають підстави стверджувати про наявність у ОСОБА_1 необхідного стажу для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1.
З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що для повного захисту порушеного права позивача, до його стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, слід зарахувати періоди його роботи з 02 січня 1984 року по 04 травня 1984 року, з 01 серпня 1986 року по 31 грудня 1992 року, з 01 січня 1993 року по 29 липня 1994 року електрослюсарем з повним робочим днем під землею Шахтопрохідницькими управліннями № 4 та № 6, які віднесені до Списку № 1.
Відповідно до приписів частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Оскільки неточності у написанні прізвища позивача не були підставою для прийняття ГУ ПФУ оспорюваного рішенням № 134550009487 від 10 серпня 2020 року про відмову у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, суд апеляційної інстанції відхиляє такі доводи, що викладені у апеляційній скарзі відповідача.
Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що адміністративний суд, керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відтак, апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 січня 2021 року у справі № 380/11042/20 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	І. М. Обрізко