ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року 
м. Київ
справа № 826/16464/16
адміністративне провадження № К/9901/32289/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючий - Бучик А.Ю.,
суддів: Мороз Л.Л.,  Рибачука А.І., 
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіовидавнича компанія «МАСТЕР» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2017 року (суддя Кузьменко В.А.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2017 року (колегія суддів: Бєлова Л.В., Безименної Н.В.,                                                       Желтобрюх І.Л.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіовидавнича компанія «МАСТЕР» до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення про визнання протиправним та скасування рішення, -
УСТАНОВИВ:
У жовтні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Телерадіовидавнича компанія "МАСТЕР" звернулось до суду з адміністративними позовом до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 17 липня 2014 року №265 про відмову у задоволені заяви на переоформлення ліцензії на мовлення від 12 лютого 2003 року серії НР №0246-м та про застосування санкції у вигляді оголошення попередження.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.07.2017, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2017, в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з судовими     рішеннями, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
У касаційній скарзі скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій не надано правової оцінки тому факту, що застосування Національною радою до позивача штрафних санкцій у вигляді попередження здійснено за відсутності проведення перевірки. Санкція застосована  одночасно з розглядом заяви позивача про переоформлення ліцензії, проте жодного акта зі встановленням допущених порушень позивачем відповідачем не приймалось. Вказує, що моніторинг є процесом фіксації  змісту теле і радіопрограм, а не фіксації порушень.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.07.2017 відкрито касаційне провадження.
У запереченні на касаційну скаргу відповідач просить залишити судові рішення без змін, а скаргу - без задоволення.
Справу передано до Верховного Суду.
Заслухавши суддю - доповідача, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга не  підлягає задоволенню  з таких підстав.
Судами встановлено, що 19.03.2014  до Національної ради надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіовидавнича компанія «МАСТЕР» про переоформлення ліцензії на мовлення НР №0246-м від 12 лютого 2003 року (ефірне місцеве радіомовлення з використанням частоти 100,5 МГц у м. Харкові, потужність передавача - 1,0 кВт, обсяг мовлення - 24 години на добу, позивні: «Радіо Алла») у зв`язку зі зміною позивних та програмної концепції мовлення.
Моніторингом від 12 липня 2014 року відповідно до ліцензії НР №0246-м від 12 лютого 2003 року зафіксовано в ефірі Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіовидавнича компанія «МАСТЕР» позивні: «Радио Вести» та зміну програмної концепції мовлення до вирішення питання про переоформлення ліцензії.
Рішенням Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення від 17 липня 2014 року №265 «Про заяву ТОВ «Телерадіовидавнича компанія «МАСТЕР», м.  Харків, щодо переоформлення ліцензії на мовлення НР №0246-м від 12.02.2003», керуючись статтями 24, 27, 28, 35, 72 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», статтями 18 та 24 Закону України «Про Національну раду з питань телебачення і радіомовлення», Національна рада вирішила:
« 1. На підставі п. 7 ст. 35 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» відмовити ТОВ «Телерадіовидавнича компанія «МАСТЕР», м. Харків, у задоволенні заяви про переоформлення ліцензії на мовлення НР №0246-м від 12 лютого 2003 року.
2.   Оголосити попередження ТОВ «Телерадіовидавнича компанія «МАСТЕР», м. Харків, у зв`язку із порушенням ч. 7 ст. 27, ч. 8 ст. 28 Закону України «Про телебачення і радіомовлення».
Вважаючи зазначене рішення протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивачем допущено порушення 18 та 24 Закону України «Про Національну раду з питань телебачення і радіомовлення», а саме змінено програмну концепцію мовлення до переоформлення ліцензії. Вказав, що специфіка зафіксованого порушення не передбачає обов`язкового здійснення перевірки, так як вказані порушення можуть бути виявлені та підтверджені тільки під час офіційного моніторингу.
Колегія суддів, дослідивши спірні правовідносини, зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 341 КАС України  суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Доводи касаційної скарги стосуються лише протиправності рішення Нацради від 17.07.2014 № 265 в частині застосування санкції - оголошення попередження ТОВ «Телерадіовидавнича компанія «МАСТЕР».
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною третьою статті 2 КАС України (в редакції, чинній до 15.12.2017) передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. 
Тож адміністративні суди мали з`ясувати, чи були дії відповідача здійснені в межах повноважень, відповідно до закону та з дотриманням встановленої процедури, а також, чи було його рішення прийнято на законних підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення" від 23.09.1997 №   538/97-ВР Нацрада є конституційним, постійно діючим колегіальним органом, метою діяльності якого є нагляд за дотриманням законів України у сфері телерадіомовлення, а також здійснення регуляторних повноважень, передбачених цими законами.
Частиною 2 ст.2 вказаного Закону встановлено, що Нацрада у своїй діяльності керується Конституцією України, Законом України "Про телебачення і радіомовлення", цим Законом, іншими законами України.
Діяльність Нацради ґрунтується на принципах законності, незалежності, об`єктивності, прозорості, доступності для громадськості, врахування культурної, ідеологічної та політичної багатоманітності в суспільстві, врахування загальновизнаних міжнародних норм та стандартів у галузі телерадіомовлення, повноти і всебічного розгляду питань та обґрунтованості прийнятих рішень (ч. 1 ст. 3 Закону України "Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення").
Відповідно до ст. 21 Закону Нацрада застосовує санкції до   порушників законодавства  про телебачення і радіомовлення відповідно до вимог Закону України "Про телебачення і радіомовлення".
Згідно з ч. 7 ст. 27 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» ліцензіат зобов`язаний виконувати умови ліцензії. Національна рада контролює виконання ліцензіатами умов ліцензій, а в разі їх порушення - застосовує штрафні санкції відповідно до вимог цього Закону.
Відповідно до частин першої, четвертої ст. 71 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відповідальність   за    порушення    законодавства    про телебачення    і    радіомовлення   несуть   телерадіоорганізації, провайдери програмної послуги,  їх керівники та  працівники,  інші суб`єкти   господарської   діяльності,   посадові   особи  органів державної влади  та  органів  місцевого  самоврядування.  Винні  в порушеннях несуть цивільно-правову,  адміністративну і кримінальну відповідальність згідно із законодавством України. 
Відповідальність  за   порушення   законодавства   про телебачення  і радіомовлення   встановлюється на підставі документальних свідчень, актів перевірки  телерадіоорганізацій, звернень визначених цим Законом органів державної влади.
Згідно  частин 1, 2, 5, 6, 7 ст. 72 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» санкції  за  порушення  законодавства  про  телебачення  і радіомовлення застосовуються за рішенням суду або,  у встановлених цим Законом випадках, за рішенням Національної ради. 
Національна  рада застосовує санкції  до телерадіоорганізацій  у разі порушення ними вимог цього Закону або ліцензійних умов. 
Національна рада приймає рішення про застосування  санкцій на  підставі  наданих документальних свідчень,  актів перевірки чи подання визначених цим Законом органів державної влади. 
Національна  рада може застосовувати до телерадіоорганізацій та провайдерів  програмної  послуги  такі санкції: оголошення попередження; стягнення штрафу;      подання до суду справи про анулювання ліцензії на мовлення.
Рішення про оголошення  попередження  приймається  у  разі першого     порушення     законодавства     чи    умов    ліцензії телерадіоорганізацією   або   першого   порушення    законодавства провайдером програмної послуги.
Частинами 1, 2 ст. 73 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» передбачено, що питання про порушення ліцензіатом законодавства або умов ліцензії розглядаються на засіданні Національної ради  в  порядку, визначеному  цим  Законом та Законом України "Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення". 
Національна рада починає  розгляд  питання  про  порушення ліцензіатом  законодавства  або  умов  ліцензії  на підставі актів перевірки.
Згідно ч. 2 ст. 24 Закону України "Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення" виключно на засіданнях Національної ради: приймаються рішення про застосування санкцій та про звернення до суду із заявою про анулювання ліцензії.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавцем установлено окремі документи (документальні свідчення, акти перевірок, звернення органів державної влади), на основі яких встановлюється відповідальність за порушення законодавства про телебачення і радіомовлення та приймається Національною радою рішення про застосування санкцій за такі порушення. При виявленні на підставі документальних свідчень, актів перевірки чи подання органів державної влади порушень Закону України «Про телебачення і радіомовлення» або ліцензійних умов телерадіоорганізаціями, Національна рада, на підставі вказаних документів, приймає рішення про застосування санкцій. Крім того, норма статті 73 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» не забороняє приймати рішення про застосування передбачених вказаним законом санкцій на підставі інших документальних свідчень, як це передбачено частиною п`ятою статті 72 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», у разі, якщо перевірка не проводилась і такий акт перевірки не складався.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25 травня 2018 року у справі № 826/2810/15, від 12 грудня 2019 року у справі № 826/4026/17, від 21 грудня 2019 року у справі №  826/23883/15 та від 07 жовтня 2020 року у справі № 826/4741/17.
Відтак, колегія суддів не приймає доводів касаційної скарги, що відповідачем не проведено перевірку, а рішення про застосування санкцій ухвалено одночасно з розглядом заяви про переоформлення ліцензії. 
Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи судові рішення послались на Положення про офіційний моніторинг телерадіопрограм, затверджене рішенням Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення №1095 від 28 травня 2013 року.
Однак колегія суддів звертає увагу, що вказане положення не було прийняте та зареєстровано в Міністерстві юстиції України, а суди посилаються фактично на його проект.
Водночас помилкове застосування названого Положення не призвело до неправильного вирішення справи по суті спору.
Суд також, звертає увагу на те, що здійснюючи судочинство Європейський суд з прав людини в рішенні від 18 липня 2006 р. у справі "Проніна проти України" зазначив, що за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції суди зобов`язані обґрунтувати свої рішення, проте це не може сприйматись як вимога давати детальну відповідь на кожен довод. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру ухвалюваного рішення (CASE OF Svetlana Vladimirovna PRONINA against Ukraine (Application no. 63566/00)).
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.
Відповідно до статті 350 КАС України (в редакції до набрання чинності змінами, внесеними Законом України від 15.01.2020 № 460-IX) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись ст.ст.  343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, - 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіовидавнича компанія «МАСТЕР» залишити без задоволення.
Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 квітня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2017 року залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                                        А.Ю. Бучик

Судді                                                                                                                     Л.Л. Мороз

                                                                                                           А.І. Рибачук