ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 квітня 2021 року           справа №360/5088/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),
суддів Блохіна А.А., Гайдара А.В., 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року у справі  №360/5088/20 (головуючий І інстанції Смішлива Т.В.)   за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                     ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області № 909240811488 від 07.07.2020 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії, призначеної відповідно до положень статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ;
-зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в місті Лисичанську Луганської області здійснити з 01.07.2020 перерахунок та виплату пенсії державного службовця, призначеної позивачу, з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця № 1211-04-8/381 від 24.06.2020 та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби № 1211-04-8/381 від 24.06.2020.
В обґрунтування позову зазначила, що з 01.03.2012 перебуває на пенсійному обліку відповідача та отримує пенсію, призначену відповідно до вимог ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.
Станом на момент призначення пенсії позивачу, Закон України «Про державну службу» №3723 містив положення, відповідно до яких у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.
Тобто, позивач мала та має право на здійснення перерахунку раніше призначеної відповідно до вимог статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ пенсії.
02.07.2020 позивач звернулася до відповідача із заявою щодо перерахунку пенсії відповідно до положень ст. 37-1 Закону України «Про державну службу».
Рішенням від 07.07.2020 за № 909240811488 позивачу протиправно відмовлено в перерахунку пенсії згідно Закону України «Про державну службу».
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.
Не погодившись з судовим рішенням, позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі. 
Обґрунтування апеляційної скарги.
В контексті ч.1 ст.58 Конституції України норма права діє стосовно відносин, які виникли  після набрання чинності цією нормою, тобто, до певних юридичних фактів застосовується той закон, під час дії якого вони настали.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, зазначив, що з 01.01.2015 року набрав чинності Закон №76 від 28.12.2014 року, яким статтю 37-1 Закону №3723 викладено в новій редакції, за якою умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям делеговано КМУ.
Однак, суд першої інстанції не звернув уваги, що такі зміни відбулися вже після виходу позивача на пенсію і за тлумаченням дії закону у часі зазначені зміни не поширюються на ті правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем з часу її виходу на пенсію. Таким чином до перерахунку пенсії позивача повинні застосовуватися положення ст.37-1 Закону №3723 в редакції, яка була чинна на час призначення позивачу пенсії.
Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає заяву у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
ОСОБА_1 отримує пенсію за віком з 01.03.2012, (арк. спр. 14-17, 24-25, 47-52).
19.06.2020 позивач звернулась до відповідача із заявою про надання довідок про складові заробітної плати (арк. спр. 26).
Листом від 24.06.2020 № 1211-04-8/381 «Щодо надання довідок» відповідач надав довідки (арк. спр. 28).
Відповідно до довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 24.06.2020 № 1211-04-8/381, середній розмір надбавок, премій та інших виплат за травень 2020 року становили: надбавка за інтенсивність праці - 3323,10 грн, премія місячна - 530,00 грн, інші виплати - 11637,40 грн, разом 15490,50 грн (арк. спр. 28, 54).
Згідно з довідкою про складові заробітної плати для призначення пенсії особі державного службовця від 24.06.2020 № 1211-04-8/381 позивач працювала в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області на посаді головного спеціаліста, заробітна плата станом на червень 2020 року становить: посадовий оклад 5300,00 грн, надбавка за ранг (9 ранг) - 200,00 грн, надбавка за вислугу років (50%) (за стаж державної служби 21 рік 8 місяців) - 2650,00 грн, усього 8150,00 грн (арк. спр. 29, 53).  
02.07.2020 позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, яка  зареєстрована за номером 3171 (арк. спр. 45-46).
Рішенням від 07.07.2020 за № 909240811488 «Про відмову в перерахунку пенсії згідно Закону України «Про державну службу» ОСОБА_1 » позивачу відмовлено в перерахунку пенсії згідно Закону України   «Про   державну   службу»    (арк. спр. 30-32, 42-44).
Підставою для відмови в перерахунку пенсії зазначено, що довідки про складові заробітної плати були скасовані та відкликані. Враховуючи, що Закон «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889 не передбачає проведення перерахунку пенсії, в тому числі призначених за Законом №3723, тому відсутні підстави для перерахунку пенсії позивача.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що  законодавством, чинним на час звернення повивача за перерахунком розміру пенсії, не було передбачено можливість її перерахунку у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців, отже, у відповідача не було правових підстав для здійснення такого перерахунку.
Оцінка суду.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На підставі частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно пункту 6 абзацу 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки
Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII (в редакції, чинній на момент виходу позивача на пенсію, далі - Закон № 3723-XII) на одержання пенсії державних службовців мають право(…) жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26  Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої  статті 28 Закону № 1058, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Згідно зі статтею 37-1 Закону № 3723-XII (в редакції, чинній на момент виходу позивача на пенсію та чинній до 01.01.2015) у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.
Пунктами 4 та 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 № 865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії" (у редакції, чинній до 15.12.2015, далі - постанова № 865) було передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України від 16 січня 2003 року № 432-IV "Про внесення змін до Закону України "Про державну службу" заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України "Про державну службу", визначається в такому порядку: 1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку; 2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.
Перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи. Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення (перерахунку) пенсії державним службовцям, затверджується правлінням ПФУ за погодженням з Міністерством соціальної політики.
Таким чином, станом на дату призначення позивачу пенсії державного службовця (01.03.2012) чинне на той час законодавство передбачало умови і порядок перерахунку розміру пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою.
Проте надалі законодавче регулювання цих відносин зазнало змін.
01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 76-VIII), яким, зокрема, статтю 37-1 Закону № 3723-ХІІ викладено у новій редакції, згідно з якою умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, законодавець повноваження на встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій державним службовцям   після 01.01.2015   делегував   Уряду.
Отже, станом на дату звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії положення статті 37-1 Закону № 3723-XII, які встановлювали право особи на перерахунок призначеної пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою, - скасовано. 
Водночас питання щодо перерахунку пенсій державних службовців віднесено до відання Кабінету Міністрів України, який  не визначив підстав стосовно настання умов та встановлення порядку перерахунку пенсій державним службовцям.
Порядок перерахунку пенсій державних службовців у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України було передбачено згаданою вище постановою № 865.
Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі - Постанова 1013), якою підвищено розміри заробітку працюючих державних службовців та яка відповідно до її пункту 6 застосовується з 01 грудня 2015 року, пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України № 865 виключено, а пункт 5 викладено в такій редакції: «форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики».
Таким чином, з 01.12.2015 по 01.05.2016 чинне законодавство, яке регламентувало пенсійне забезпечення державних службовців, не визначало як підставу для перерахунку пенсій, призначених за статтею 37 Закону № 3723-ХІІ, -  підвищення розміру заробітку працюючих державних службовців 
При цьому чинна у зазначений період редакція статті 37-1 Закону       № 3723-ХІІ не визначала передумов перерахунку пенсій, а лише відносила вирішення такого питання до компетенції Кабінету Міністрів України.
У ході реформування системи державного управління 10.12.2015 прийнято новий закон, який регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, а саме Закон України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу», який набув чинності 01.05.2016 (далі - Закон № 889-VIII).
У зв`язку з набуттям чинності Законом 889-VIII, положення Закону № 3723-XII частково втратили чинність, в тому числі втратили чинність норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців.
Відповідно до статті 90 Закону № 889-VIII, яка набрала чинність з 01.05.2016, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Таким чином, з 01.05.2016 Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889, по-іншому врегульовані правовідносини, пов`язані із пенсійним забезпеченням державних службовців.
Закон №1058 не містить такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців, а тому посилання позивача на частину четверту статті 45 зазначеного Закону, є безпідставними.
Враховуючи приписи статті 90 Закону 889-VIII, Закон № 1058, з 01.05.2016 відсутні підстави для перерахунку пенсії державним службовцям у зв`язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців.
Таким чином, діючим  Законом № 889-VIII не передбачено підстав, порядку реалізації, обов`язку органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про державну службу», а тому на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії (02.07.2020), у відповідача не було правових підстав для здійснення такого перерахунку у зв`язку з підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям.
Як правильно визначив суд першої інстанції зміна правого регулювання спірних правовідносин не порушує норми Конституції України, оскільки ані Закон № 76-VIII, яким, зокрема, статтю 37-1 Закону       № 3723-ХІІ викладено у новій редакції, ані стаття 90 Закону № 889-VIII (в якій закріплено правило, за яким пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») не визнані неконституційними і підлягають виконанню відповідними суб`єктами.
Крім того, пунктом 2 постанови № 1013 виключено пункт четвертий постанови № 865, яким було передбачено право на перерахунок пенсії пенсіонерам у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям.
Також, Конституційний Суд України в своєму Рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.
З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.06.2014 у справі за заявою Валентини Ніканорівни Великоди проти України № 43331/12, Суд, розглянувши скаргу, зокрема, за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19 січня 2010 року після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів, вказав на відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку Суд дійшов за відсутності доказів того, що ці зміни внесені не у відповідності до законної процедури та за відсутності будь-яких  доказів   того,   що   вони   не   були   доступними   та   передбачуваними.
Також Суд вказав на відсутність підстав для висновку про те, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв на порушення якихось положень Конвенції, та зазначив, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважав, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.
Щодо посилань апелянта на порушення норм Конституції України, суд зазначає, що відсутність правового регулювання не може свідчити про звуження існуючих прав позивача саме з боку органів Пенсійного фонду. Право на перерахунок пенсії у відповідної особи виникає станом на час виникнення обставин, з якими особа пов`язує право на такий перерахунок, а не з часу її виходу на пенсію.
У Рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1 рп/99 Суд зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Оскільки законодавством, чинним на час звернення позивача за перерахунком розміру пенсії, не було передбачено можливість її перерахунку у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців, у відповідача не було правових підстав для здійснення такого перерахунку.
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 23.01.2018 у справі № 745/458/16-а, від 13.02.2018 у справі                    № 697/2282/17, від 21.02.2018 у справі № 638/19513/16-а, від 23.03.2018 у справі                      № 151/155/16-а, від 05.03.2019 у справі № 226/1478/16-а, від 11.12.2019 у справі                       № 555/2321/16-а та від 18.06.2020 у справі № 677/45/16-а.
Є безпідставним посилання апелянта на Рішення Конституційного Суду України у справі № 3-209/2018 (2413/18, 2807/19), оскільки в цій справі Конституційний Суд вирішував питання про конституційність норм Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року                   № 1697-VII, а не відповідність Конституції України положень Закону України «Про державну службу».
Крім того, є неприйнятними посилання апелянта на рішення Верховного Суду у зразковій справі     № 560/2120/20, оскільки предметом розгляду справи було право на перерахунок та виплату пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення в цій частині є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування  рішення суду першої інстанції не вбачається.
Як визначено пунктами 3,8, частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, а також типові справи.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Таким чином зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року у справі  №360/5088/20 – залишити без задоволення. 
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року у справі  №360/5088/20  – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 26 квітня 2021 року,  є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст.328 КАС України.
Повне судове рішення складено 26 квітня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                                  І.Д. Компанієць

Судді                                                                                             А.А. Блохін

                                                                                                                   А.В. Гайдар