24.06.21
22-ц/812/1269/21
Справа №482/18/21 Головуючий суду першої інстанції – Демінська О. І.
Провадження №22-ц/812/1269/21  Доповідач суду апеляційної інстанції – Локтіонова О. В.                      

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

24 червня 2021 року                                                            м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Локтіонової О. В.,
суддів: Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 27 квітня 2021 року, ухвалене об 11 год 05 хв під головуванням судді Демінської О. І. в приміщенні суду в м. Нова Одеса Миколаївської області, повний текст якого складено 05 травня 2021 року, за позовом акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У С Т А Н О В И В:
У січні 2021 року акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі – АТ «Універсал Банк» або Банк) подало до суду зазначений позов до ОСОБА_1 , який обґрунтовувало наступним.
23 лютого 2019 року між ОСОБА_1 та Банком укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 19 000 грн. 
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов договору станом на 02 листопада 2020 року утворилася заборгованість за кредитним договором у сумі тіла кредиту розміром 23 557,04 грн.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, а також судовий збір в сумі 2102 грн.
Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 27 квітня 2021 року у задоволенні позову Банку відмовлено.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами не було досягнуто домовленості щодо розміру процентів, які підлягають сплаті за користування кредитом, а тому, враховуючи здійснені відповідачем платежі на погашення отриманого кредиту, в нього заборгованість відсутня.
Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку акціонерне товариство «Універсал Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки та розмір процентів визначається кредитним договором. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Згідно зі статтями 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Норми статей 525, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.  Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
З матеріалів справи вбачається, що 23 лютого 2019 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується Анкетою-заявою позичальника. Цього ж дня йому було відкрито поточний рахунок у гривні та встановлено максимальний кредитний ліміт у сумі 19 000 грн (а.с.8-9). 
Розмір процентів та неустойки у вказаній заяві сторонами узгоджено не було.
Умови та Правила з надання банківських послуг, надані позивачем як доказ нарахування заборгованості, ОСОБА_1 не підписувалися, а отже не погоджувалися, а тому не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Анкети-заяви. 
Таким чином відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена, у тому числі, у формі сплати процентів та неустойки.
Виписка по рахунку відповідача та розрахунок заборгованості свідчать, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та здійснював погашення заборгованості. За користування кредитними коштами Банк нараховував та стягував з нього не обумовлені договором поточні відсотки в розмірі 38,4%, прострочені відсотки в розмірі 76,8%, а також пеню за порушення строків розрахунку в розмірі 76,8%.
У період з 16 травня 2019 року по 02 листопада 2020 року позивачем нараховано проценти за користування кредитом та пеня в загальній сумі 8841,95 грн, які було сплачено відповідачем.
З виписки Банку випливає, що станом на 30 жовтня 2020 року заборгованість відповідача становила 4 577,04 грн.
Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ «Універсал Банк» є правильним, бо відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.
Досліджені судом докази свідчать, що у відповідача станом на 02 листопада 2020 року була відсутня заборгованість перед Банком за кредитним договором, оскільки він здійснив погашення заборгованості за тілом кредиту, який був передбачений умовами договору, а також відсотками та неустойкою, які не були передбачені договором, у сумі, яка перевищувала суму заборгованості за тілом кредиту.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, оскільки викладений ним висновок відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.
Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення, а рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 27 квітня 2021 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                                             О. В. Локтіонова

Судді              С. Ю. Колосовський

О. О. Ямкова
  Повний текст постанови складено 24 червня 2021 року.