ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/958/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №695/3487/15-ц Категорія: на ухвалу 	Середа Л. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н.  І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року	м. Черкаси	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Вініченка Б.Б., Сіренка Ю.В.
секретар Торопенко Н.М. 

учасники справи: 
заявник – Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»; 
боржник – ОСОБА_1 ; 
стягувач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»;
особа, яка подала апеляційну скаргу – представник боржника – адвокат Пилипенко Ростислав Борисович; 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Пилипенка Ростислава Борисовича на ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 квітня 2021 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну стягувача у виконавчому провадженні, 

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, обґрунтовуючи її тим, що рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 червня 2018 року у вказаній справі позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором від 13 червня 2014 року у сумі 61196,81 грн, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк», про захист прав споживача фінансових послуг та визнання недійсним договору споживчого кредитування №500946840 від 13 червня 2014 року  відмовлено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» витрати по сплаті судового збору у сумі 1378,00 грн.
Постановою Апеляційного суду Черкаської області у справі № 695/3487/15-ц від 11 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Золотінського міськрайонного суду Черкаської області від 20 червня 2018 року скасовано в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та розподілу судових витрат та в цій частині ухвалено нове рішення про часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 . Визнано пункт 2.8.1 кредитного договору від 13 червня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк», недійсним. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у справі № 695/3487/15-ц від 12 лютого 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 11 вересня 2018 року в частині вирішення позову  Товариства з обмеженою відповідальність «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором змінити та резолютивну частину викласти в такій редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором від 13 червня 2014 року в сумі 58 281,54 грн».    
В іншій частині рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 червня 2018 року в нескасованій частині та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 11 вересня 2018 року постановою Верховного Суду у справі № 695/3487/15-ц від 12 лютого 2020 року залишено без змін.
На підставі договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА від 26 грудня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» належне право вимоги до ОСОБА_1 за договором кредиту № 500946840 від 13 червня 2014 року.
Згідно з договором про відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16 січня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» відступило вказане право вимоги заявнику. 
Заявник вказує, що на даний час саме ТОВ «Вердикт Капітал» є належним стягувачем з примусового виконання рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області у справі № 695/3487/15-ц, тому просив суд замінити стягувача ТОВ «Кредитні ініціативи» на правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» щодо виконання рішення у справі № 695/3487/15-ц за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 500946840.
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 квітня 2021 року заяву ТОВ «Вердикт Капітал» задоволено та замінено первісного стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у цивільній справі № 695/3487/15-ц щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 – адвокат Пилипенко Ростислав Борисович подав апеляційну скаргу та просить скасувати ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 квітня 2021 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну стягувача.
В апеляційній скарзі вказує, що до матеріалів заяви ТОВ «Вердикт Капітал» не надано в якості доказу відповідної передачі від ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги у виконавчому провадженні про стягнення кредитного боргу примірника виконавчого документу у справі № 695/3487/15-ц, за яким би із ОСОБА_1 стягувалась заборгованість за кредитним договором № 500946840 в сумі, яка визначена в Додатку № 1-1 до Договору купівлі-продажу права вимоги № 16-01/19/1 від 16 січня 2019 року, а саме 128879,56 грн. (до якої стягувачем нараховані тіло кредиту, проценти та комісія з неустойкою за період з 16 лютого 2016 року до 16 січня 2019 року).
Зазначає, що заявником не надано жодних доказів фактичного відступлення права вимоги за виконавчим документом у справі, зокрема, не надано копій виконавчих листів з обов`язковими реквізитами та постанов державного виконавця із номером АСПВ, за якими проводилося б примусове стягнення кредитної заборгованості із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи».
Вважає, що судом безпідставно задоволено вимогу ТОВ «Кредит Капітал» про заміну сторони у вказаній цивільній справі на підставі Додатку № 1-1 до Договору купівлі-продажу права вимоги № 16-01/19/1 від 16 січня 2019 року, в якому міститься значно більша сума стягнення (за більший період стягнення ніж визначений у судовому рішенні), понад установлені 58281,54 грн, та в якому відображені нарахування по комісії, яка визнана незаконною Верховним Судом у постанові від 12 лютого 2020 року. Тому надані ТОВ «Вердикт Капітал» документи про відступлення права вимоги явно розходяться за змістом із прийнятими судовими рішеннями у справі.
Стверджує, що ТОВ «Вердикт Капітал» не надало доказів фактичного відступлення права вимоги від ТОВ «Кредитні ініціативи» до ТОВ «Фінансова Компанія «Веста», зокрема, акту приймання-передачі права вимоги за кредитним договором № 500946840; акту приймання-передачі оригіналів кредитної справи та виконавчого листа Золотоніського міськрайонного суду у даній справі, а також доказів фактичного придбання ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за вказаним кредитним правочином та проведення розрахунків ТОВ «ФК «Веста».
Скаржник вважає, що заявником надані до суду суперечливі докази, які не підтверджують факту виконання умов договору факторингу № 2019-1КІ/Веста від 26 грудня 2018 року, а додані копії доказів у своїй сукупності не дають змоги дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмету доказування.
Також вказує, що в матеріалах справи містяться копії незасвідчених належним чином документів, які мають ознаки підроблення (факсимільного накладення печаток ТОВ «ФК «Веста» на додаток № 1-1 до Договору від 16 січня 2019 року).
Стверджує, що у заяві ТОВ «Вердикт Капітал» не було жодного посилання на місце знаходження оригіналів кредитної справи та тих документів, які надавались ним до суду у даній справі.
В ході розгляду справи апеляційним судом представник ОСОБА_2 уточнив заявлене в апеляційній скарзі клопотання про витребування матеріалів кредитної справи та просив витребувати один документ, а саме оригінал платіжного доручення (а.с. 219 т. 3), мотивуючи тим, що його копія належним чином не засвідчена, має два штампи Банку та не зрозуміло де знаходиться оригінал, що на його думку свідчить про його підробку. За результатами розгляду в задоволенні даного клопотання відмовлено в зв`язку з відсутністю сумнівів щодо відповідності оригіналу, оскільки ксерокопія платіжного доручення засвідчена в порядку передбаченому частиною 2 статті 95 ЦПК України (а.с. 219 т.3), в заяві вказано, що оригінал знаходиться в ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с. 162 т. 3), докази які свідчать про підроблення даного платіжного доручення в матеріалах справи відсутні, а відповідно до положень частини 6 статті 95 ЦПК України витребування оригіналу письмово доказу за клопотанням сторони є правом суду а не обов`язком. Наявність двох штампів в ксерокопії платіжного доручення не може свідчити про її невідповідність оригіналу чи підроблення. 
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Заслухавши представника боржника – адвоката Пилипенка Р.Б., який з`явився в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного висновку. 
Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Постановлена судом першої інстанції ухвала відповідає зазначеним вище вимогам. 
Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції прийшов до висновку, що пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статтей 512, 514 ЦК України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження».
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-122цс13 від 20 листопада 2013 року.
З врахуванням вищенаведеного суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги є правонаступництвом і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони стягувача за рішенням.
Суд прийшов до обґрунтованого висновку, що на даний час право вимоги за вищевказаними кредитними правовідносинами належить ТОВ «Вердикт Капітал», тому слід замінити стягувача його правонаступником при виконанні рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області у цивільній справі № 695/3487/15-ц щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.
Посилання в апеляційній скарзі на те, оскільки відсутнє відкрите виконавче провадження з примусового виконання рішення суду у вказаній справі, суд не вправі замінити стягувача у виконавчому провадженні, є безпідставними.
Так, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.
Отже, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Частиною першою статті 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц, від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц, від 15 травня 2019 року у справі № 370/2464/17, від 29 березня 2021 року у справі № 2-5356/10.
Твердження представника скаржниці на необхідність застосування до спірних правовідносин правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14, є помилковими, оскільки у вказаній справі вирішувалось питання заміни стягувача у виконавчому провадженні, яке було закрите у зв`язку з його виконанням.
Колегія суддів не може прийняти до уваги твердження представника апелянта про те, що ТОВ «Вердикт Капітал» не надано в якості доказу відповідної передачі від ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги у виконавчому провадженні про стягнення кредитного боргу примірника виконавчого документу у справі № 695/3487/15-ц, за яким би із ОСОБА_1 стягувалась заборгованість за кредитним договором № 500946840 в сумі, яка визначена в Додатку № 1-1 до Договору купівлі-продажу права вимоги № 16-01/19/1 від 16 січня 2019 року, а саме 128879,56 грн. (до якої стягувачем нараховані тіло кредиту, проценти та комісія з неустойкою за період з 16 лютого 2016 року до 16 січня 2019 року), оскільки предметом розгляду даної справи є заміна стягувача правонаступником, а не договір купівлі-продажу права вимоги та умови даного договору, який ніким не оспорюється і є дійсним.
Твердження в апеляційній скарзі про те, що у Додатку № 1-1 до Договору купівлі-продажу права вимоги № 16-01/19/1 від 16 січня 2019 року міститься значно більша сума стягнення (за більший період стягнення ніж визначений у судовому рішенні), понад установлені 58281,54 грн, та в якому відображені нарахування по комісії, яка визнана незаконною Верховним Судом у постанові від 12 лютого 2020 року, а також про те, що ТОВ «Вердикт Капітал» не надало доказів фактичного відступлення права вимоги від ТОВ «Кредитні ініціативи» до ТОВ «Фінансова Компанія «Веста», зокрема, акту приймання-передачі права вимоги за кредитним договором № 500946840; акту приймання-передачі оригіналів кредитної справи та виконавчого листа Золотоніського міськрайонного суду у даній справі, а також доказів фактичного придбання ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за вказаним кредитним правочином та проведення розрахунків ТОВ «ФК «Веста», фактично зводяться до оспорювання договорів відступлення права вимоги, тому не є предметом розгляду справи за заявою про заміну стягувача.
Доказів визнання недійсними Договорів про відступлення права вимоги скаржником не надано, тому вони є чинними на даний час.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 916/2286/16, задоволення заяви про заміну сторони правонаступником у виконавчому провадженні на стадії виконання судового рішення або відмова у такому задоволенні, здійснюється судом відповідно до норм матеріального і процесуального права, які не передбачають право суду надавати на цій стадії оцінку оспорюваним правочинам, що буде порушувати презумпцію їх правомірності (стаття 204 ЦК України).
З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до вірного переконання про наявність підстав для задоволення заяви ТОВ «Вердикт Капітал» та заміни стягувача на підставі статті 412 ЦПК України.
Судом враховано, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін» (Жовнер проти України, рішення ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року).
Твердження скаржника про те, що в матеріалах справи містяться копії незасвідчених належним чином документів, які мають ознаки підроблення, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що у заяві ТОВ «Вердикт Капітал» не було жодного посилання на місце знаходження оригіналів кредитної справи та тих документів, які надавались ним до суду у даній справі, спростовуються заявою Товариства, у якій вказано, що оригінали документів, копії яких долучено у формі додатку до даної заяви, які підтверджують всі обставини, викладені у заяві, знаходяться у ТОВ «Вердикт Капітал» (т. 3 а.с. 162).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Пилипенка Ростислава Борисовича слід залишити без задоволення, а ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 квітня 2021 року - залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Пилипенка Ростислава Борисовича залишити без задоволення.
Ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах визначених статтею 389 ЦПК України. 

Судді         

Повний текст постанови складений 03 червня 2021 року