УХВАЛА

28 квітня 2021 року 
Київ
справа №0940/2217/18
адміністративне провадження №К/9901/12219/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Желєзного І.В. та Коваленко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій,
У С Т А Н О В И В:
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 (надалі, також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області (далі також - відповідач, Управління), у якому просив визнати дії Управління протиправними та зобов`язати провести перерахунок пенсії за вислугу років, здійснити виплату з 01 січня 2018 року з розрахунком підвищення до пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб» від 21 лютого 2018 року № 103 (далі - Постанова КМУ № 103) на підставі довідки про розмір грошового забезпечення з врахуванням розміру окладу за посадою, військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років станом на 01 березня 2018 року виходячи із 83 % відповідних сум грошового забезпечення.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року позов задоволено частково: зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , починаючи з 01 січня 2018 року, відповідно до постанови КМУ №103, з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років, визначених станом на 01 березня 2018 року, із застосуванням 75% відповідних сум грошового забезпечення. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року скасовано та прийнято нову якою постанову, якою позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті пенсії за вислугу років обчисленої із застосуванням відсоткового значення розміру пенсії 83% сум грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 63 Закону № 2262-ХІІ, у порядку і розмірах визначених КМУ №103, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 83% сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум з 01 січня 2018 року.
Постановою Верховного Суду від 10 лютого 2021 року касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області задоволено частково. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2019 року скасовано, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року залишено в силі.
10 березня 2021 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі №  0940/2217/18.
Заява вмотивована тим, що постановою Верховного Суду від 10 лютого 2021 року неправомірно звужено матеріальне право позивача на отримання пенсійного забезпечення та порушено його конституційні права. В обґрунтування вказаного, позивач посилається на положення статті 8, частини п`ятої статті 17, статей 22, 46, 58 Конституції України та додатково зазначає, що правосуддя має ґрунтуватися на засадах верховенства права. 
Розглянувши заяву ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 10 лютого 2021 року, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.
Суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може розглянути питання роз`яснення судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи та державного виконавця. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Подання заяви про роз`яснення судового рішення зупиняє перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення, а так само строку, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.
Зі змісту наведеної статті вбачається, що необхідність роз`яснення судового рішення зумовлена його нечіткістю за змістом, коли воно є незрозумілим як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання; роз`яснено може бути рішення суду у разі, якщо без такого роз`яснення його складно виконати, оскільки має місце значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. Тобто роз`яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта, викладення рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі.
Конкретного і вичерпного переліку критеріїв для визначення рішення незрозумілим правова норма не містить, а із змісту закону вбачається, що їх має навести особа, яка звертається із заявою про роз`яснення судового рішення.
Аналогічна правова позиція щодо тлумачення статті 254 КАС України неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема, в ухвалах від 21 грудня 2020 року у справі №  369/5489/18, від 29 грудня 2020 року у справі №  826/1285/16, від 26 січня 2021 року у справі №  2а-1586/11/0970.
Колегія суддів зазначає, що мотиви, які заявник наводить у своїй заяві, по суті полягають у його незгоді з постановою Верховного Суду від 10 лютого 2021 року, зокрема з мотивацією останньої. Разом з тим, в мотивувальній частині вказаної постанови чітко та послідовно наведено, з огляду на які обставини суд дійшов висновку про необхідність залишення в силі рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року. 
Отже, судове рішення є зрозумілим і не викликає можливості подвійного тлумачення його резолютивної частини, що могло б викликати труднощі у його виконанні, зокрема й тому, що Верховний Суд не приймав нового рішення, а залишив в силі рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим у задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення слід відмовити.
Керуючись статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У Х В А Л И В:
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 0940/2217/18.
Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                                Я.О. Берназюк 
Судді:                                                                                                    І.В. Желєзний 
          Н.В. Коваленко