ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 червня 2021 року           справа №200/200/21-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В. секретар судового засідання Антонюк А.С., за участю представника відповідача – Марицької С.В., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Костянтинівського міського центру зайнятості на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року (повний текст складено 15 березня 2021 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/200/21-а (суддя І інстанції – Смагар С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівського міського центру зайнятості про скасування наказу від 20 травня 2019 року,-

                                                      У С Т А Н О В И В: 

 06 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до  суду із позовною заявою до Костянтинівського міського центру зайнятості про скасування наказу відповідача від 20 травня 2019 року № НТ190520, згідно якого було припинено компенсацію витрат роботодавцю на оплату праці працевлаштованої особи із числа внутрішньо переміщених осіб, а саме ОСОБА_2 , у зв`язку із закінченням строку дії довідки внутрішньо переміщеної особи як незаконного.      
 Позивач у позовній заяві зазначив, що між нею та відповідачем був укладений договір про компенсування мені оплати праці на найманого працівника ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 . До лютого 2019 року Фонду соціального захисту інвалідів в Донецькій області виплачував позивачу компенсацію на даного найманого працівника. Згідно листа відповідача позивачу було повідомлено, що згідно рішення Костянтинівського міського центру зайнятості від 20 травня 2019 року № НТ190520 з 19 квітня 2019 року було припинено компенсацію витрат роботодавцю на оплату праці працевлаштованої особи із числа внутрішньо переміщених осіб: ОСОБА_2 , у зв`язку із закінченням строку дії довідки ВПО. Спочатку з даним рішенням відповідача позивач погодилася, так як скасування довідки тимчасово переміщеної особи є однією з причин припинення мені компенсації оплати праці найманого працівника. Однак, через деякий час ОСОБА_2 надав відповідь з Донецької обласної Державної адміністрації згідно якої, довідка тимчасово переміщеного особи ОСОБА_2 була скасовано помилково, та на даний час дія довідки внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 поновлена. У зв`язку з вищевикладеним, позивач особисто звернулася до відповідача щодо скасування наказу Костянтинівського міського центру зайнятості від 20 травня 2019 року № НТ190520, так як вважала даний наказ незаконним. Як зазначає позивач, в усній формі представники Костянтинівського міського центру зайнятості пообіцяли вирішити дане питання, але тривалий час оскаржуваний наказ так і не був скасований. Вважає, що у зв`язку з тим, що довідка тимчасово переміщеної особи ОСОБА_2 на даний час є дійсною, наказ Костянтинівського міського центру зайнятості від 20 травня 2019 року № НТ190520 треба скасувати як незаконний. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року у справі № 200/200/21-а позов задоволено, внаслідок чого скасовано наказ Костянтинівського міського центру зайнятості  від 20 травня 2019 року № НТ190520 про припинення ОСОБА_1 компенсації витрат роботодавцю на оплату праці працевлаштованої особи із числа внутрішньо переміщених осіб, а саме ОСОБА_2 , у зв`язку із закінченням строку дії довідки внутрішньо переміщеної особи. 
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.                                                                                                    В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що заходи із сприяння зайнятості можуть проводитись окремо або одночасно стосовно кожної внутрішньо переміщеної особи.
Підставою для припинення фінасування зазначених заходів є скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої згідно з порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб».
В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги.          Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  наступного. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 13 квітня 2016 року зареєстрована як фізична особа-підприємець за РНОКПП НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 .                                                                                                         Судом встановлено, що обставини працевлаштування позивачем ОСОБА_2 , вже встановлені судом під час розгляду справи № 200/14136/19-а.     
Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України,   обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Вищезазначеним рішення було встановлено, що трудовим договором між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 21 лютого 2018 року були встановлені відповідні права та обов`язки між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Пунктом 2 даного Договору встановлено місце проведення робіт – АДРЕСА_2 . 
Відповідно до Договору № 052318052200012 від 8 травня 2018 року про компенсацію витрат роботодавця на оплату праці працевлаштованої особи із числа внутрішньо переміщених, укладеного між Костянтинівським   міськім центром зайнятості з фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 , центр зайнятості зобов`язувався надавати роботодавцю компенсацію витрат на оплату праці з працевлаштування на умовах строкового трудового договору від 21 лютого 2018 року зареєстрованого безробітного із числа внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_2 , який проживає за адресою АДРЕСА_3 . 
Відповідно витягу з наказу від 17 травня 2018 року № НТ180517 Костянтинівського міського центру зайнятості прийнято рішення компенсувати витрати на оплату праці внутрішньо переміщеної особи    ОСОБА_2 .
Судом встановлено, що листом Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради Донецької області від 10 травня 2019 року № 01-12/3392 було повідомлено, що довідка ОСОБА_2 про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи від 18 листопада 2014 року № 1423-2410 була скасована 19 квітня 2019 року, у зв`язку з вибуттям в інший район.
Відповідно до витягу з наказу відповідача від 20 травня 2019 року № НТ190520 позивачу було припинено компенсацію витрат роботодавця на оплату праці працевлаштованої особи із числа ВПО ОСОБА_2 , у зв`язку із закінченням строку дії довідки ВПО.
Крім того, судом також встановлено, що 6 червня 2019 року за вихідним № Г-0882-10-143-797 до ОСОБА_2 надійшов лист від Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації, де було повідомлено, що на підставі заяви від 18 листопада 2014 року було зареєстровано, як внутрішньо переміщену особу, яка перемістилася зі Старобешівського району мати ОСОБА_2 - ОСОБА_4 . В заяві про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи мати зазначила ОСОБА_2 у складі своєї родини. У квітні поточного року, на підставі запиту управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради, вказаним управління було знято з обліку ОСОБА_4 . Оскільки ОСОБА_2 перебував у складі родини ОСОБА_4 , вказаним управлінням було помилково знято з обліку ОСОБА_2 , як внутрішньо переміщену особу. У зв`язку з тим, що запит на зняття ОСОБА_2 з обліку від управління соціального і захисту населення Костянтинівської міської ради не надходило, 15 травня 2019 року було виявлено помилкове зняття з обліку, як внутрішньо переміщену особу. Того ж дня, в телефонному режимі ОСОБА_2 було повідомлено про помилкове зняття з обліку та запрошено до управління з необхідними документами для відновлення дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Під час особистого звернення 23 травня 2019 року поновити дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не було можливості, оскільки ОСОБА_2 не надав документ, який посвідчує особу та підтверджує громадянство України, у зв`язку з його втратою. Одночасно, 23 травня 2019 року вказаним управлінням було надіслано листа щодо відновлення дії довідки до Донецького обласного центру по нарахуванню здійснення соціальних виплат. Дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи було поновлено 27 травня 2019 року, про що ОСОБА_2 було повідомлено того ж дня під час особистого  звернення.
16 січня 2020 року позивач звернулась до відповідача із заявою про скасування оскаржуваного наказу, де також повідомив про те, що довідка ВПО ОСОБА_2 на даний час є дійсною та не скасованою. 
22 січня 2020 року відповідач за вихідним № 02/179 повідомив позивача про те, що Порядком № 696 не передбачено такої дії, як поновлення виплати компенсації витрат роботодавцю у зв`язку із скасуванням дії довідки ВПО. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 2 статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" встановлено, що Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
Статтею 24-1 Закону України “Про зайнятість населення” встановлено, що  заходи сприяння зайнятості запроваджуються для внутрішньо переміщених осіб з числа зареєстрованих безробітних.
 До заходів сприяння зайнятості внутрішньо переміщених осіб, які працевлаштовуються за направленням територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, зазначених у частині першій цієї статті, належать, зокрема: компенсація витрат роботодавця на оплату праці (але не вище середнього рівня заробітної плати, що склався у відповідному регіоні за минулий місяць) за працевлаштування зареєстрованих безробітних з числа внутрішньо переміщених осіб на умовах строкових трудових договорів тривалістю не більше шести календарних місяців, за умови збереження гарантій зайнятості такої особи протягом періоду, що перевищує тривалість виплати у два рази.
 Відповідно до частини 2 статті 22 Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”, застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами, особи, зазначені у частині другій статті 6 цього Закону, особи, зазначені в абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2015 № 696  затверджено Порядок здійснення заходів сприяння зайнятості, повернення коштів, спрямованих на фінансування таких заходів, у разі порушення гарантій зайнятості для внутрішньо переміщених осіб (далі по тексту - Порядок).
Відповідно до пункту 3 Порядку 3 до заходів сприяння зайнятості належать:
компенсація зареєстрованому безробітному з числа внутрішньо переміщених осіб фактичних транспортних витрат на переїзд до іншої адміністративно-територіальної одиниці місця працевлаштування;
компенсація зареєстрованому безробітному з числа внутрішньо переміщених осіб витрат для проходження попереднього медичного та наркологічного огляду відповідно до законодавства, якщо це необхідно для працевлаштування;
компенсація витрат роботодавця на оплату праці за працевлаштування на умовах строкових трудових договорів зареєстрованих безробітних з числа внутрішньо переміщених осіб;
компенсація витрат роботодавця, який працевлаштовує зареєстрованих безробітних з числа внутрішньо переміщених осіб, на перепідготовку та підвищення кваліфікації (далі - навчання) таких осіб.
Заходи із сприяння зайнятості можуть проводитись окремо або одночасно стосовно кожної внутрішньо переміщеної особи.
Підставою для припинення фінансування зазначених заходів є скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 “Про облік внутрішньо переміщених осіб”.
Згідно з п. 6 вказаного Порядку, компенсація витрат роботодавцю на оплату праці виплачується в межах коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та Фонду соціального захисту інвалідів (у разі працевлаштування інваліда, зареєстрованого в установленому порядку як безробітний, якому допомога по безробіттю призначена відповідно до частини другої статті 22 Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”) після працевлаштування зареєстрованих безробітних з числа внутрішньо переміщених осіб за направленням базових центрів зайнятості.
Враховуючи вищезазначені норми Порядку, вбачається, що підставою для припинення фінансування заходів є скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. 
Судом встановлено, що довідка ОСОБА_2 про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи від 18 листопада 2014 року № 1423-2410 була скасована 19 квітня 2019 року, у зв`язку з вибуттям в інший район. Також, встановлено судом, довідка ВПО ОСОБА_2 від 18 листопада 2014 року № 1423-2410 була скасована органом соціального захисту помилково та довідка поновлена 27 травня 2019 року, про що позивач повідомив відповідача. 
Суд встановив, що підстави, які слугували для прийняття оскаржуваного наказу, а саме скасування довідки ВПО працевлаштованої внутрішньо переміщеної особи, були здійснені не з вини зазначеної особи, тобто ОСОБА_2 . Обставини щодо скасування довідки були визнані помилковими та як наслідок, не повинні спричиняти негативні наслідки для позивача, як для роботодавця. Крім того, у листі від 16 січня 2020 року позивач просив відповідача скасувати наказ, а не поновити виплати, тому посилання відповідача на те, що Порядком № 696 не передбачено такої дії як поновлення виплати, є недоречним. Позивач не повинен відповідати за порушення, спричинені органом соціального захисту. Відповідач, у свою чергу, формально підійшов до вирішення виниклого питання та не взяв до уваги усіх обставин, посилаючись лише на норми Порядку № 696, чим було порушення прав позивача. 
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з нормами частини другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Нормами статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
При викладених обставинах, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Костянтинівського міського центру зайнятості на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року у справі № 200/200/21-а - залишити без задоволення.  
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року у справі № 200/200/21-а - залишити без змін.             
Повне судове рішення складено 24 червня 2021 року.  
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                     Т.Г. Гаврищук

                                                                                                    І.В. Сіваченко