ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" травня 2021 р.                                                           Справа №909/1294/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді                              Орищин Г.В.
суддів                              Галушко Н.А.
                              Желіка М.Б.
секретар судового засідання Федорів Н.В.
розглянув апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Кулешір Ксенії Ярославівни
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 28.12.2020 (повний текст рішення складено 05.01.2021, суддя Стефанів Т.В.)
у справі № 909/1294/19
за позовом фізичної особи-підприємця Кулешір Ксенії Ярославівни
до відповідача Акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" в особі філії "Карпатська"
про визнання незаконними дій АТ "Прикарпаттяобленерго" в особі філії "Карпатська" щодо відключення електроенергії юридичному споживачу ФОП Кулешір К.Я. у кафе "Лісова Казка", що знаходиться в с. Черганівка Косівського району Івано-Франківської області на вул. Косівська

представники сторін:
від позивача - не з`явився,
від відповідача - Оліградський М.В.

27.11.2019 до Господарського суду Івано-Франківської області звернулася фізична особа-підприємець (надалі - ФОП) Кулешір Ксенія Ярославівна із позовом до відповідача Акціонерного товариства (надалі - АТ) «Прикарпаттяобленерго» в особі філії «Карпатська» про визнання незаконними дій відповідача щодо відключення електроенергії позивачу як юридичному споживачу у кафе «Лісова Казка», що знаходиться в с. Черганівка Косівського району Івано-Франківської області на вул. Косівська.
Позовні вимоги мотивовано наступними фактичними обставинами, про існування яких стверджувала позивачка:
- у грудні 2015 році позивачка уклала з Приватним малим підприємством «Іско» договір оренди приміщення кафе «Лісова Казка», що знаходиться на території однойменної бази відпочинку в с. Черганівка Косівського району Івано-Франківської області на вул. Косівська;
- цього ж місяця між позивачкою та філією Косівський РЕМ АТ «Прикарпаттяобленерго» в особі директора Боднарука В.Я. було підписано договір на постачання електроенергії до орендованого нею кафе-бару. Однак, фактично постачання електроенергії так і не розпочалось, оскільки, за твердженням позивачки, електропостачальна організація безпідставно вимагала від неї сплатити заборгованість за електроенергію, яка була поставлена попередньому орендарю;
- надалі між сторонами був укладений договір №55903 від 31.05.2017 про виконання робіт (надання послуг), відповідно до якого Косівський РЕМ зобов`язався підключити в електромережу споживача ФОП Кулешір К.Я., яка, в свою чергу, оплатила кошти за таке підключення та підписала відповідний акт приймання-передачі виконаних робіт. Однак, фактично, постачання електроенергії у кафе так і не було розпочате.
16.01.2020 позивачка подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій пред`явила вимоги про стягнення з відповідача 2000000 грн. заподіяної моральної шкоди та 1000000 грн. матеріальної шкоди. До вказаної заяви позивачка, всупереч вимогам ч.5 ст. 46 ГПК України, не долучила доказів направлення її відповідачу. Однак, надалі, заявою від 16.01.2020 (а.с. 37, т.1) позивачка відкликала свою заяву про збільшення позовних вимог.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 28.12.2020 в позові у даній справі відмовлено.
Ухвалюючи рішення, місцевий господарський суд виходив з наступного:
1) позивачка не довела факту укладення між нею та відповідачем договору на постачання електроенергії до об`єкта кафе «Лісова Казка». Відповідний договір в матеріалах справи відсутній. Внаслідок недоведеності факту існування між сторонами договірних правовідносин щодо постачання електроенергії у вказане кафе, суд зазначив, що у нього відсутні підстави досліджувати обставини стосовно законності дій відповідача щодо відключення електроенергії;
2) окремі докази, надані позивачкою, не можуть бути враховані при вирішенні даного спору, оскільки містять низку виправлень та недоліків; крім того, на вимогу суду, позивачка не надала для огляду оригінали відповідних доказів. Йдеться про наступні докази:
- копії договору про виконання робіт (надання послуг) № 55903 від 31.05.2017, рахунка-фактури № 2017/280/55903 від 31.05.2017 та акта прийому-здачі виконаних робіт № 2017/280/55903 від 07.06.2017, які містять виправлення, здійснені вручну, а саме, у їх тексті закреслено слова " Світлана Орестівна " та її ідентифікаційний код, натомість дописано " Ксенія Ярославівна " та її ідентифікаційний код. Ці виправлення сторонами не засвідчені, а сам номер та дата документів також вписані вручну;
- у додатковому правочині до договору постачання електричної енергії №01013/1 від 22.03.2016, його номер, дата, а також прізвище, ім`я, по-батькові споживача написані вручну; рік укладення додаткового правочину та його підписання виправлено з 2012 на 2016; у ньому відсутні дані щодо договірної величини (обсягів) постачання електричної енергії споживачу;
3) відповідач подав суду докази того, що електропостачання на спірний об`єкт здійснювалось на підставі договору на постачання електроенергії № 01013 від 01.10.2010, що був укладений на строк до 20.03.2016 між відповідачем та іншим суб`єктом господарювання - ФОП Кулешір Світланою Орестівною. Електропостачання спірного об`єкта було припинено 24.11.2015 і у 2017 році ФОП Кулешір С.О. мала намір його відновити, однак, таке не було відновлене. З огляду на викладене, суд зазначив, що є зрозумілою та обставина, що у договорі, рахунку та акті за травень-червень 2017 року зазначено як споживача саме Кулешір С.О., а не позивачку у даній справі.

Позивачка, не погодившись з вказаним судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій послалася на те, що вирішуючи спір, місцевий господарський суд не з`ясував обставин, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, у зв`язку з чим просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
У своїй апеляційній скарзі скаржниця зазначила наступне: 
1) судове рішення було ухвалене без участі позивачки, а у самому тексті рішення суд першої інстанції необґрунтовано зазначив, що її неявки у судові засідання є зловживанням процесуальними правами;
2) суд першої інстанції неналежно з`ясував обставини даної справи, а саме:
- не надав оцінки угоді про електропостачання №199 від 01.09.1995, укладеній між ПМП «Іско» та Косівським РЕМ;
- не дослідив питання про наявність чи відсутність заборгованості у ФОП Кулешір С.О. згідно договору №01013 та законність її відключення від електропостачання, яке відбулось 24.11.2015;
- безпідставно не взяв до уваги договір оренди від 22.02.2016, укладений між ФОП Кулешір К.Я. та ПМП «Іско»;
3) обставини даної справи свідчать про наступне:
- позивачка була і є по даний час орендарем дитячого кафе «Лісова казка», яке знаходиться на території дитячої бази відпочинку, яка належить ПМП «Іско». В свою чергу, постачання електроенергії на об`єкт ПМП «Іско», здійснювалось на підставі угоди № 199 від 01.09.1995. Ніякого договору між ФОП Кулешір К.Я. та AT «Прикарпаттяобенерго» не могло укладатися;
- згідно умов договору оренди від 22.02.2016, ПМП «Іско» надало ФОП Кулешір К.Я. право діяти від його імені та в інтересах як споживача АТ «Прикарпаттяобленерго». Суд першої інстанції безпідставно не приєднав цей доказ до матеріалів справи;
- саме на підставі вказаного договору оренди ФОП Кулешір К.Я. уклала з АТ «Прикарпаттяобленерго» договір про виконання робіт (надання послуг) №55903 від 31.05.2017 та підписала акт приймання-передачі від 07.06.2017;
4) твердження відповідача про те, що у 2017 році ФОП Кулешір С.О. мала намір відновити електропостачання об`єкта є безпідставними, оскільки на той час вона вже не була орендарем кафе «Лісова Казка» та не здійснювала господарської діяльності як приватний підприємець. Більше того, при вирішенні спору у даній справі не можна брати до уваги договір про постачання електроенергії №01013 від 01.10.2010, укладений між відповідачем та ФОП Кулешір С.О., оскільки остання не є власником кафе-бару «Лісова Казка» та кафе-бару «Черемош», а, отже, не мала підстав для укладення такого договору;
5) суд безпідставно відхилив заяву позивачки про відвід судді Стефанів Т.В. та повністю проігнорував її клопотання про виклик як свідка директора ПМП «Іско» та залучення цього підприємства як третьої особи у даній справі.
До своєї апеляційної скарги позивачка долучила низку доказів, які не були нею подані до суду першої інстанції, а саме: - копію угоди №199 від 01.09.1995 на користування електроенергією, укладеної між Косівським РЕМ та ПМП «Іско»; - рішення виконавчого комітету Черганівської сільської ради №46 від 26.07.2011 про надання дозволу на реконструкцію дитячої бази відпочинку кафе-бару «Лісова Казка»; - лист АТ «Прикарпаттяобленерго» №2831 від 10.11.2009, адресований ПМП «Іско» щодо профілактичного ремонту та повірки заміненого електролічильника; - завдання-акт б/н від 21.08.2009, складений АТ «Прикарпаттяобленерго»  про заміну приладу обліку ПМП «Іско»; - лист-відповідь АТ «Прикарпаттяобленерго» №028/601 від 25.07.2019 на адвокатський запит Кулешір С.О. про неможливість надання копії договору між Косівським РЕМ та ПМП «Іско» та про підстави припинення постачання електроенергії на базу відпочинку «Лісова Казка».
13.05.2021 до суду надійшло клопотання від позивачки про долучення до матеріалів справи додаткових доказів: - рішення виконавчого комітету Черганівської сільської ради №44 від 25.11.1997 про відкриття торгової точки кафе «Лісова казка»; - заява від 15.12.1997 про затвердження графіку роботи кафе «Лісова казка»; - свідоцтва про державну реєстрацію ПМП «Іско» від 11.01.1995; - державний акт на право постійного користування землею серії ІФ №08-36-4/000030 від 22.06.1996, виданий ПМП «Іско»; - рішення Косівської районної ради народних депутатів від 15.04.1994 «Про перезакріплення земельної ділянки з МП «Діло» на МП «Іско»; - дозволу на будівництво дитячої зони відпочинку, виданого ПМП «Іско»; - рахунка за електроенергію від 20.03.1998, виставленого ПМП «Іско» «Лісова казка» енергопостачальною організацією - ДАЕК «Прикарпаттяобленерго»; - листа-відповіді АТ «Прикарпаттяобленерго» №067/1456 від 03.03.2016, адресованого ОСОБА_3 , про те, що питання електропостачання кафе-бару «Лісова казка» повинно вирішуватись безпосередньо між споживачем та енергопостачальною організацією; - листа-відповіді АТ «Прикарпаттяобленерго» №028/527 від 26.06.2019 на адвокатський запит Кулешір С.О. про неможливість надання копії договору між Косівським РЕМ та Кулешір С.О. у зв`язку із знищенням цього договору та додаткових документів за закінченням терміну зберігання, а також договору між Косівським РЕМ та Кулешір К.Я. - у зв`язку із тим, що такий не укладався; - оригіналу договору оренди приміщення №12 від 22.02.2016, укладеного між ПМП «Іско» та ФОП Кулешір К.Я.
Відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Вищезазначені клопотання позивачки про долучення доказів мотивовані тим, що усі відповідні докази долучались нею до матеріалів справи в суді першої інстанції, однак, з невідомих причин, відсутні у справі. На підтвердження цієї обставини позивачка долучила копію свого клопотання від 10.10.2020 про долучення доказів до матеріалів справи, на якому наявна відмітка суду першої інстанції про отримання цього клопотання, датована 19.10.2020, зі змісту якого вбачається, що до справи позивачкою долучались документи у кількості 14 шт.
Колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи наявне вказане клопотання від 10.10.2020 (а.с. 136, т.1), однак до нього позивачка фактично долучила 4 документи, про що зазначено у самому тексті клопотання. Більше того, поруч із інформацією про кількість документів наявна примітка із особистим підписом Кулешір К.Я. про те, що вони подані у копіях. Інших клопотань чи заяв, якими би позивачка долучала будь-які докази в суді першої інстанції, матеріали справи не містять.
Таким чином, відповідні доводи позивачки є безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку з чим не можуть бути покладені в основу рішення суду про задоволення її клопотання про долучення до матеріалів справи нових доказів на стадії апеляційного провадження та врахування їх при перегляді судового рішення. 
Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що позовне провадження у даній справі було відкрито 16.12.2019, а підготовче провадження - закрито 17.09.2020, що свідчить про те, що суд першої інстанції надав позивачці достатньо часу для подання усіх доказів, які вона мала намір подати. Попри те, що до позовної заяви позивачкою не було долучено жодного доказу з приводу спірних правовідносин, суд першої інстанції, врахувавши відповідне клопотання позивачки, долучив до матеріалів справи та врахував при її вирішенні ті докази, які були нею подані 19.10.2020. При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачка належним чином повідомлялась та була обізнана про судовий розгляд у суді першої інстанції, а за її клопотаннями суд неодноразово відкладав розгляд справи як у підготовчому провадженні, так і розгляд справи по суті.
Таким чином, колегія суддів не вбачає виняткових причин в розумінні ч.3 ст. 269 ГПК України для долучення нових доказів.
Додатково суд наголошує і на тому, що на жоден із вказаних доказів позивачка не покликалася ні в тексті своєї позовної заяви, ні у інших заявах чи клопотаннях, які були подані нею до суду першої інстанції.

Відповідач подав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи та вимоги апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. Стосовно доводів скаржника зазначив наступне:
1) факт існування між сторонами договірних правовідносин не доведений позивачкою з огляду на вимоги ГПК України щодо вірогідності доказів, оскільки:
- позивачка не надала доказів укладення відповідачем з нею договору на постачання електроенергії до спірного об`єкта;
- копії договору про виконання робіт (надання послуг) № 55903 від 31.05.2017, рахунка-фактури від 31.05.2017 та акта прийому-здачі виконаних робіт від 07.06.2017 містять незасвідчені сторонами виправлення в особі замовника та його ідентифікаційному коді, які виконані вручну. При цьому, у вказаних документах зміст послуги визначено як "повторне підключення з врахуванням відключення юридичного споживача в електромережу на опорі (за заявою споживача)";
- додатковий правочин № 01013/1 від 22.03.2016 до договору постачання електричної енергії містить виправлення у році його підписання, виконані вручну (виправлено з 2012 на 2016), а також у ньому відсутні дані щодо договірної величини (обсягів) постачання електричної енергії. Крім того, додатковий правочин за відсутності основного договору не дає можливості встановити факт укладення договору про електропостачання і те, що таке електропостачання здійснювалось саме до спірного об`єкта;
2) відповідач довів факт існування договірних відносин з приводу постачання електроенергії на спірний об`єкт з іншим суб`єктом господарювання - ФОП Кулешір Світланою Орестівною (договір №01013 від 01.10.2010, який із врахуванням додаткового правочину від 20.03.2014, діяв до 20.03.2016). Припинення електропостачання до кафе-бару "Лісова Казка" відбулося 24.11.2015 у зв`язку з несплатою рахунків.

Позивачка не забезпечила в судове засідання своєї явки чи явки свого представника. Водночас, суд зазначає, що учасники даного судового процесу були повідомлені про нього згідно контактних даних, відомості про які містяться в матеріалах справи. Крім того, процесуальні документи апеляційного суду у порядку, встановленому Законом України «Про доступ до судових рішень», були оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Зважаючи на наведене, з огляду на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, а також на те, що явка учасників судового процесу не визнавалася обов`язковою, колегія суддів вважає, що розгляд апеляційної скарги можливо здійснити без позивачки.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне:

Статтею13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Відповідно до ч.3 вказаної статті, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналогічні положення містяться у статті 14 ГПК України.
Частиною 4 цієї статті встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Стаття 14 ГПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду.
Вимоги, яким повинні відповідати докази, передбачені у статтях 76-79 ГПК України (належність, допустимість, достовірність та вірогідність). Так, відповідно до положень вказаних статтей:
- належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування;
- обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування;
- достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи;
- наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 173, 174 ГК України господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають, зокрема, на підставі господарського договору.
В статті 26 Закону "Про електроенергетику", який був чинний до 01.07.2019, передбачено, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.
За змістом ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.
В п. 1.2 Правил користування електричною енергією було визначено, що договір про постачання електричної енергії - домовленість двох сторін (постачальник електричної енергії за регульованим тарифом і споживач), що є документом певної форми, який встановлює зміст та регулює правовідносини між сторонами під час продажу постачальником за регульованим тарифом електричної енергії споживачу за тарифами, які регулюються відповідно до законодавства України.
Аналогічні положення містяться в ч.1 ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" та в п. 1.1.2. Правил роздрібного ринку електричної енергії.
За приписами ч. 2, 3 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Як стверджує позивачка у своїй позовній заяві, у грудні 2015 року між нею та АТ «Прикарпаттяобленерго» в особі філії Косівський РЕМ було укладено договір постачання електроенергії до кафе-бару "Лісова Казка".
Матеріали справи не містять такого договору.
Водночас, позивачка доводить факт його існування на підставі наступних документів:
- додаткового правочину про зміни до договору про постачання електричної енергії №01013/1 від 22.03.2016, який датований 22.03.2016 (а.с. 139, т.1), який містить окремі виправлення, здійснені вручну;
- договору на виконання робіт (надання послуг) №55903 від 31.05.2017 (а.с. 137, т.1), який містить окремі виправлення, здійснені вручну;
- рахунка-фактури №2017/280/55903 від 31.05.2017 та акта приймання-здачі виконаних робіт №55903 від 07.06.2017 (а.с. 138, т.1), які містять окремі виправлення, здійснені вручну.
Відповідач вказане твердження заперечує і зазначає, що договір на постачання електроенергії був укладений із іншим суб`єктом господарювання - ФОП Кулешір Світланою Орестівною.
На підтвердження даного факту відповідач долучив до матеріалів справи:
- договір №01013 від 01.10.2010 про постачання електричної енергії, підписаний зі сторони філії Косівський РЕМ АТ «Прикарпаттяобленерго» та ФОП Кулешір С.О., предметом якого є, зокрема, постачання електроенергії до кафе-бару «Лісова казка» в с.Черганівка (а.с. 168-174, т.1);
- додатковий правочин про зміни і доповнення до договору про постачання електричної енергії №01013 від 01.10.2000, який датований 20.03.2014 (а.с. 44, т.1) та підписаний зі сторони філії Косівський РЕМ АТ «Прикарпаттяобленерго» та ФОП Кулешір С.О., предметом якого є продовження строку дії основного договору до 20.03.2016;
- договір оренди кафе-бару «Лісова Казка» від 20.03.2014, підписаний між ПМП «Іско» (орендодавець) та ФОП Кулешір С.О. (орендар), укладений строком до 20.03.2016 (а.с. 45, т.1).
Матеріали справи не містять доказів існування орендних правовідносин між ФОП Кулешір К.Я. та ПМП «Іско», а також не містять допустимих доказів в розумінні ст. 77 ГПК України, які б підтверджували факт припинення відповідачем постачання електроенергії до кафе-бару «Лісова казка». Про такий факт міститься згадка у листі НКРЕКП №6140/20.2/9-18 від 25.07.2018 (а.с. 43, т.1), однак ця інформація стосується припинення відповідачем електропостачання 24.11.2015 саме через заборгованість ФОП Кулешір С.О., а не позивачки. Доказів подальшого відновлення відповідачем електропостачання на об`єкт кафе-бар «Лісова казка» у матеріалах справи немає.
Стосовно наданих позивачкою доказів - додаткового правочину від 22.03.2016, договору на виконання робіт (надання послуг) від 31.05.2017, рахунка фактури №2017/280/55903 від 31.05.2017 та акта приймання-здачі виконаних робіт №55903 від 07.06.2017, колегія суддів зазначає таке:
1) додатковий правочин від 22.03.2016 містить наступні недоліки, які виключають його врахування при вирішенні даного спору (відповідно до ст. 79 ГПК України):
- у вступній частині та у реквізитах «Підписи сторін» містяться виправлення року підписання цього правочину, які здійснені вручну у друкованому тексті (цифру 2012 виправлено на 2016);
- з назви додаткового правочину («про зміни до договору про постачання електричної енергії №01013/1 від 22.03.2016»), випливає, що він датований тією ж датою, що й основний договір. Однак, як зазначалося вище, доказів існування відповідного основного договору матеріали справи не містять;
- зміст додаткового правочину є незрозумілим, оскільки він мав би стосуватись зміни договірної величини (обсягів) постачання електроенергії споживачу, однак усі графи вказаного додаткового правочину є незаповненими, а його текст не свідчить про те, що він стосується постачання електроенергії до об`єкта кафе-бару «Лісова казка»; 
2) договір про виконання робіт (надання послуг) № 55903 від 31.05.2017, рахунок-фактура № 2017/280/55903 від 31.05.2017 та акт прийому-здачі виконаних робіт № 2017/280/55903 від 07.06.2017 містять наступні недоліки, які виключають їх врахування при вирішенні даного спору (відповідно до ст. 79 ГПК України):
- вказані документи виконані друкарським способом і в них замовником вказана підприємець Кулешір Світлана Орестівна із зазначенням її ідентифікаційного коду, однак в ім`я та по-батькові вказаної особи та її ідентифікаційний код вручну внесено виправлення, а саме закреслено вказані дані та зверху дописано "Ксенія Ярославівна" та ідентифікаційний код позивачки;
- відповідні виправлення сторонами не засвідчені;
- зміст послуги згідно вказаних документів визначено як "повторне підключення з врахуванням відключення юридичного споживача в електромережу на опорі (за заявою споживача)", однак, як було зазначено вище, матеріали справи не містять доказів ні первинного підключення позивачки до електропостачання, ні її подальшого відключення.
Як було зазначено вище, з матеріалів даної справи вбачається, що постачання електроенергії до кафе "Лісова Казка" здійснювалося, до моменту відключення за несплату рахунків, на підставі договору укладеного між відповідачем та підприємцем Кулешір С. О.
Із врахуванням положень ст. 79 ГПК України та наданих відповідачем доказів існування між відповідачем та іншим суб`єктом господарювання правовідносин щодо постачання електроенергії до об`єкта кафе-бар «Лісова казка» (підприємцем Кулешір Світланою Орестівною), колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого суду про те, що докази, які містять виправлені реквізити Кулешір Світлани Орестівни , не можуть вважатись вірогідними доказами в обґрунтування порушених прав позивачки ( Кулешір Ксенії Ярославівни ).
Крім цього, колегія суддів наголошує, що усі вищенаведені докази не є допустимими доказами (ст. 77 ГПК України) для підтвердження факту існування договірних відносин між позивачкою та відповідачем з приводу постачання електроенергії до кафе-беру «Лісова казка» у с.Черганівці.
З огляду на наведене в сукупності, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачкою не доведено ні існування спірних правовідносин, про які вона стверджує, ні факту порушення відповідачем її прав чи законних інтересів будь-яким іншим чином.
З приводу покликання ФОП Кулешір К.Я. на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.10.2005 у справі №3/190, яке додано нею до клопотання від 13.05.2021, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне:
- вказаним рішенням було зобов`язано ФОП Кулешір К.Я. укласти з АТ «Прикарпаттяобленерго» договір про постачання електричної енергії в місячний термін з моменту вступу рішення у законну силу та зазначено, що у випадку невиконання даної умови, відповідний договір слід вважати укладеним на умовах проекту договору, який знаходиться в матеріалах справи №3/190;
- матеріали даної справи не містять доказів виконання сторонами вимог вказаного судового рішення;
- у вказаному судовому рішенні не викладено умов договору постачання, а також з нього не випливає, що воно стосується саме здійснення постачання електроенергії до спірного об`єкта - кафе-бару «Лісова Казка»;
- вказане судове рішення не заявлялось позивачкою у позовній заяві як підстава позову. Натомість, у позовній заяві позивачка чітко стверджувала про те, що спірний об`єкт нею було взято в оренду у грудні 2015 року і тоді ж розпочались спірні правовідносини з Косіським РЕМ АТ «Прикарпаттяобленерго».
Додатково колегія суддів зазначає про те, що текст рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.10.2005 у справі №3/190 відсутній у Єдиному державному реєстрі судових рішень, а копія, надана позивачкою, не містить засвідчувальної відмітки господарського суду.
З огляду на викладене, дане рішення, як і інші документи, подані суду апеляційної інстанції 13.05.2021, не беруться судом до уваги.
Стосовно твердження скаржниці про те, що суд першої інстанції безпідставно відхилив заяву позивачки про відвід судді Стефанів Т.В. (а.с. 179-180, т.1), то, як вбачається з форми вказаного документа, суд першої інстанції обґрунтовано залишив її без розгляду на підставі ст. 42 та ч. 4 ст. 170 ГПК України у зв`язку з тим, що така була подана засобами електронного зв`язку, однак не містила електронного цифрового підпису учасника (ухвала суду від 03.12.2020, а.с. 182-185, т.1).
Колегія суддів зазначає про те, що у матеріалах справи відсутні докази звернення позивачки до суду із клопотаннями про виклик свідка - директора ПМП «Іско» та про залучення до участі у справі ПМП «Іско» як третьої особи без самостійних вимог, у зв`язку з чим відхиляє доводи апеляційної скарги про безпідставність відмови у цих клопотаннях.
Інші доводи скаржниці колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалено відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Як було зазначено вище, у відзиві на апеляційну скаргу відповідач заявив клопотання про стягнення з позивачки витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.
Надалі, 01.04.2021, відповідач подав до суду заяву, у якій вказав розмір понесених ним витрат на професійну правничу допомогу (10200 грн.) та надав копії підтверджуючих документів (договір про надання професійної правничої допомоги №2019/12 від 02.01.2019; додатковий правочин №220/703; акт приймання-передачі; платіжне доручення №39896 від 29.03.2021; довіреність №635 від 12.05.2020; ордер; свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю) та докази направлення вказаної заяви позивачу.
Так, зазначеним договором про надання професійної правничої допомоги та додатковим правочином підтверджується факт наявності правовідносин між адвокатом Оліградським М.В. та АТ «Прикарпаттяобленерго» з приводу представництва інтересів останнього в межах господарської справи №909/1294/19 згідно погодженого сторонами переліку послуг та узгодженої їх вартості.
Відповідно до акта приймання-передачі від 29.03.2021 сторони узгодили перелік та вартість послуг, наданих адвокатом у суді апеляційної інстанції, загальна сума яких становить 10200 грн. Факт сплати клієнтом вказаних коштів підтверджується платіжним дорученням №39896 від 29.03.2021. Повноваження адвоката Оліградського М.В. підтверджуються довіреністю та ордером АТ №1008555 від 04.01.2021, дія якого поширюється на представництво інтересів у господарських судах всіх інстанцій.
Заперечень щодо заявленої заявником суми судових витрат позивач не подав.
Таким чином, на думку колегії суддів, у матеріалах апеляційної скарги містяться належні та достатні докази на підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10200 грн. на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, які підлягають покладенню на позивачку в порядку ст. 126 та 129 ГПК України.
Керуючись ст. 129, 269, 271, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги фізичної особи - підприємця Кулешір Ксенії Ярославівни.
Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 28.12.2020 у справі №909/1294/19 залишити без змін.

Стягнути з фізичної особи - підприємця Кулешір Ксенії Ярославівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» (76014, м. Івано-Франківськ, вул. Індустріальна, 34, ідентифікаційний код 00131564) 10200 грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Господарському суду Івано-Франківської області видати наказ на виконання даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20-ти днів відповідно до ст. 287, 288 ГПК України.
Справу повернути в Господарський суд Івано-Франківської області.

Повний текст постанови складено 24.05.2021.

Головуюча суддя          Г.В. Орищин

суддя          Н.А. Галушко

суддя          М.Б. Желік