ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року	Львів	Справа № 380/10204/20 пров. № А/857/6119/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді                                        Большакової О.О.,
суддів                                                             Затолочного В.С., Качмара В.Я. 
з участю секретаря судового засідання      Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України про    стягнення виплати доплати за службу в нічний час та індексації грошового забезпечення за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року (суддя першої інстанції Гулкевич І.З, м. Львів)
В С Т А Н О В И В :

13.11.2020 ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції України про зобов`язання нарахувати та виплатити доплату за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 31.12.2017 в сумі 5830,45 грн; зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з червня 2016 по липень 2017 включно в сумі 3357,17 грн; стягнення усіх понесених витрат на правову допомогу.
02.02.2021 ОСОБА_1 подав до суду клопотання про стягнення понесених ним в ході розгляду справи №380/10204/20 витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 грн.   
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 31.12.2017 та індексації грошового забезпечення з червня 2016 року по липень 2017 року включно. Зобов`язано Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 доплату за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 31.12.2017 в сумі 5830,45 грн. Зобов`язано Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з червня 2016 року по липень 2017 року включно. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.
Із таким судовим рішенням частково не погодився Департамент патрульної поліції України та подав апеляційну скаргу. Вважає, рішення частково постановленим з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи. Просить скасувати рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу та ухвалити нове у вказаній частині, яким відмовити у задоволенні стягнення витрат на правову допомогу. Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначає, що задоволений судом розмір витрат на правову допомогу в сумі 3000 гри, є завищеним для даної категорії справ. Більше того, ненадання підтверджуючих документів на понесення витрат на правову допомогу стороні відповідача порушує його процесуальні права, передбачені статтями 44 та 134 КАС України на подання клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, що як висновок порушує засади змагальності сторін та свободи в наданні суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
Позивач у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. Так, представник позивача ОСОБА_2 отримав телефонограму за вказаним ним номером телефону 14 травня 2021 року о 11 год. 33 хв. Також, представник позивача отримав судову повістку електронною поштою 14 травня 2021 року о 11 год. 30 хв. 
У судовому засіданні представник відповідача Пазин С.М. підтримала вимоги апеляційної скарги та надала пояснення, аналогічні викладеним в ній.
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з таких мотивів. 
Згідно ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності Департаменту патрульної поліції щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 31.12.2017 та індексації грошового забезпечення з червня 2016 року по липень 2017 року включно, зобов`язання Департаменту патрульної поліції нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 доплату за службу в нічний час за період з 07.11.2015 по 31.12.2017 в сумі 5830,45 грн. та індексацію грошового забезпечення з червня 2016 року по липень 2017 року включно, відмови у задоволенні інших позовних вимог, в апеляційному порядку не оскаржується, а тому в силу приписів ч.1 ст. 308 КАС України колегія суддів не переглядає рішення суду першої інстанції в цій частині вирішення позовних вимог.  
Ухвалюючи рішення про стягнення на користь позивач витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивач поніс витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн, що документально підтверджено, а тому такі підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.
Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 3   ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Приписи ч. 3 ст. 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Статтями 26, 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Положеннями ч. 5 ст. 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.05.2020 року у справі № 320/3271/19.
Верховний Суд в постанові від 05.06.2018 у справі № 904/8308/17 зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, які викладені у постанові від 14.11.2019 по справі № 826/15063/18, згідно яких, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.
Апеляційний суд зазначає, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
У підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу адвоката представником позивача надано договір про надання правової допомоги, що укладений 10 січня 2020 року, акт виконаних робіт від 29.01.2021 року, меморіальний ордер № 14130981SB від 01.02.2020 року про оплату послуг адвоката згідно договору про надання правової допомоги від 10.01.2020 в сумі 3000 гривень.
Договором про надання правничої допомоги від 10 січня 2020 року передбачено, що клієнт в особі ОСОБА_1 доручає, а Адвокатське об`єднання юридична фірма «ІЛО» (ордер на надання правничої (правової) допомоги виданий Адвокатським об`єднанням юридична фірма «ІЛО» адвокату Швець Д.Ю.) приймає на себе зобов`язання по здійсненню комплексу адвокатських послуг щодо захисту прав і законних інтересів клієнта в обсязі і на умовах, передбачених цим договором, у вигляді надання усних та письмових консультацій з правових питань; складання необхідних процесуальних документів, у тому числі претензій, позовних заяв, клопотань, пояснень, скарг, а також інших письмових документів правового характеру; надання консультаційних послуг з приводу захисту інтересів замовника в судах, інших юрисдикційних органах; представництво інтересів замовника перед юридичними та фізичними особами в органах державної влади та управління, в судах всіх інстанцій.
Згідно акта виконаних робіт від 29.01.2021 вартість наданих послуг та виконаних робіть становить 3000 гривень (1000 грн/год *3 год = 3000 грн.). 
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, перелічивши надані позивачем докази у підтвердження витрат на правничу допомогу та зазначаючи про наявність цих документів в матеріалах справи, не надав оцінки цим документам на предмет їх належності, допустимості та достатності щодо понесених витрат на професійну правничу допомогу. Зокрема, не досліджував обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, зазначений в тому числі в акті наданих послуг (правової допомоги), складність та якість складених документів, співмірність розміру витрат витраченому адвокатом часу, ціні позову.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Як видно з поданих документів, адвокатом виокремлено вартість підготовки та подання адвокатського запиту – 1 год; підготовка і подання адміністративного позову – 2 год.
Отже, до вартості витрат на правничу допомогу включено вартість робіт, які не відносяться до розгляду даної справи, зокрема, підготовка та подання адвокатського запиту – 1 год.
Отже, вартість таких послуг була безпідставно включена до суми стягнення на користь позивача. 
Також, як видно з матеріалів справи, представник позивача не брав участі у судовому засіданні, оскільки розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а також не вчиняв процесуальних дій на наслідками подання відзиву відповідачем. 
Також суд зазначає, що відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 
Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Однак, у матеріалах справи відсутні докази надсилання відповідачу вказаного клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу із  копіями документів на підтвердження витрат.
Отже, відповідач був позбавлений можливості висловити свою думку щодо обґрунтованості поданої заяви і заявити на цій стадії про зменшення заявленої до стягнення суми. 
Таким чином, судом було порушено один з принципів адміністративного судочинства – змагальності.
При цьому відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що вважає неспівмірною визначену судом суму 3000 грн, оскільки така є явно завищеною для даної категорії справ.
Отже, оскільки відповідач заявив про неспівмірність заявленої суми, апеляційний суд вважає , що необхідно зменшити розмір витрат. 
При визначенні розміру витрат, що підлягають відшкодуванню на користь позивача, апеляційний суд враховує, що дана справа не є складною, підготовка позовної заяви та обґрунтування правової позиції позивача не потребувало витрачання великої кількості часу.
Також апеляційний суд враховує, що згідно позовної заяви сума позову складала 9187,62 гривень.
Більше того, суд апеляційної інстанції відзначає, що представник позивача участі у судових засіданнях не приймав, так як дана адміністративна справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження, як справа незначної складності (малозначна справа). У вказаній категорії справ є значна стала судова практика, в т.ч. і суду касаційної інстанції.
Також колегія суддів зазначає, що позивач та його представник не надали обґрунтованих доказів того, що підготовка позовної заяви та інших документів у даній справі вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи.
Таким чином, з врахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності до ціни позову, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, суд вважає співмірним розмір відшкодування на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 1000 гривень, який є доведеним, документально обґрунтованим.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково та змінити рішення в частині суми стягнення витрат на оплату правничої допомоги адвоката в суді першої інстанції, зазначивши таку суму витрат на професійну правничу допомогу – 1000 грн.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції України задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року в частині суми стягнення витрат на оплату правничої допомоги адвоката в суді першої інстанції змінити, зазначивши таку суму витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню, 1000 грн. (одну тисячу грн.).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	О. О. Большакова 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	В. Я. Качмар  	
Повне судове рішення складено 01.06.2021.