Номер провадження: 22-ц/813/6375/21 
Номер справи місцевого суду: 521/18656/14-ц
Головуючий у першій інстанції Раца В. А.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2021 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 22-ц/813/6375/21
Номер провадження: 521/18656/14-ц

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя – доповідач),
- суддів: - Князюка О.В., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання – Рибачук О.І.,

учасники справи: 
- позивач – Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк", 
- відповідачі – 1)  ОСОБА_1 , 2)  ОСОБА_2 , 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1 , про припинення зобов`язання поруки, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» – Рогожіної Ірини Борисівни на рішення Болградського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Раца В.А. 22 грудня 2020 року, 

встановив:

2. Описова частина
2.1 Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк"» (далі – Банк) звернулось до Малиновського районного суду м.Одеси з вищевказаним позовом, в якому просить: - стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Банку суму боргу за Договором про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) № 11185762000 від 19 липня 2007 року в сумі - 111 359,76 доларів США 76 центів, з яких: - 72 854,26 доларів США – заборгованість за простроченим кредитом; - 38 427,45 доларів США – заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом; - 11,44 доларів США – пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; - 66,61 доларів США – пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом; 
- стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача суму боргу за договором про надання споживчого кредиту № 11185762000 від 19.07.2007 року 10 грн., з яких 10 грн. – заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом; 
- стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь позивача суму сплаченого судового збору.
Банк свої вимоги обґрунтовує тим, що 19.07.2007 року  між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (з 21.12.2009 року - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 був укладений   Договір про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) № 11185762000. Відповідно до умов Кредитного договору Банк надав ОСОБА_1 кредит в іноземній валюті в сумі - 75 000,00 доларів США, а остання у свою чергу зобов`язалася повернути його в повному обсязі не пізніше 19 липня 2028 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12,50% річних. Щомісячно позивачка повинна була сплачувати платіж в сумі - 845,00 доларів США. 
У забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту № 11185762000 від 19 липня 2007 року було укладено Договір поруки №128402 від 19 липня 2007 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 , та 22 березня 2010 року було укладено Договір поруки №128403 між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 .
Відповідачка ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим станом на 08.10.2014 року заборгованість склала - 111 359,76 долари США, що за курсом НБУ станом на 08.10.2014 року становить - 1 142 130,96 грн., яку відповідачі в добровільному порядку не сплачують (Т. 1, а. с. 2 - 5).
Ухвалою Малитновського районного суду м.Одеси від 10.12.2014 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості залишено без розгляду (т. 1 а.с. 56).

2.2 Позиція відповідачів в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_1 – ОСОБА_5 позовні вимоги визнав частково. Не заперечує проти наявності основного боргу - 72 854,26 доларів США, але не згоден з розрахунком щодо заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом у розмірі – 38 427,45 доларів США, пенею за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом – 11,44 доларів США, пенею за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом – 66,61 доларів США. Зазначає, що з цього приводу була подана позовна заява до Приморського районного суду м. Одеси про визнання незаконною підвищення процентної ставки та недійсними умов договору № 111857962000 від 19 липня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк». Тому, просив суд зупинити провадження до розгляду цієї справи (Т. 1, а. с. 204 - 208).
У відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_3 – ОСОБА_5 просить у задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення відмовити у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що Банк про підвищення процентної ставки не повідомив поручителя та згоди на такі зміни остання не надавала. Безпосередньо в Договорі поруки №128402 від 19.07.2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 , не передбачено можливості зміни розміру процентів за основним зобов`язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя чи укладення окремої угоди. Таким чином, якщо в Договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а поручитель не була проінформована та не надавала згоди на збільшення розміру її відповідальності, то відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг її відповідальності. Також зазначає, що Банк втратив право вимагати від ОСОБА_3 виконання зобов`язання за договором поруки № 128402 від 19.07.2007 року за період з 19.07.2007 року по 07.06.2016 року. Порука припинилася у жовтні 2011 року, тобто після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, а кредитор протягом цього періоду не пред`явив вимоги до поручителя (Т. 2, а. с. 20 - 22).
Також представник ОСОБА_1 – ОСОБА_5 надав ще один відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що Банк підвищуючи процентну ставку без належного попередження Позичальника порушив п. 10.2 Кредитного договору. Не перерахувавши кредитну ставку в бік зменшення (до 12,5% річних) порушив ч. 2 п. 1.3.1 цього договору. Отже, внаслідок незаконного підвищення процентної ставки Банком за кредитним договором № 111857962000 від 19.07.2007 року, борг на суму 111 359 доларів США 76 центів є необґрунтованим. При цьому, підвищуючи процентну ставку на 100%, Банк необґрунтовано вимагає подвійну суму заборгованості (Т. 2, а. с. 28 - 29).
У вересні 2019 року представник ОСОБА_3 – ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про визнання припиненим зобов`язання поруки ОСОБА_3 , яке виникло у неї на підставі Договору поруки № 128402, від 19 липня 2007 року, укладеному між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є - ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 у забезпечення Кредитного Договору №111857962000 від 19.07.2007 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 про надання споживчого кредиту, в якій представник посилається на вимоги ч. 1 ст. 559 ЦК України (Т. 2, а. с. 62 - 67).

2.4 Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 22 грудня 2020 року позов Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволений частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УКРСИББАНК», заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтетної схеми поагшення) № 11185762000 від 19 липня 2007 року в розмірі 107 894 доларів США 27 центів.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» суму сплаченого судового збору – 3 654,00 гривні.
В решті позовних вимог відмовлено.
Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк", в особі Одеської філії ПАТ "Укрсиббанк", третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_1 , про припинення зобов`язання поруки.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до висновку експерта № 19-7223/7224 судово-економічної експертизи, складеної 31.01.2020 року, сума боргових зобов`язань, зазначена у Довідки-розрахунку заборгованості за кредитом в сумі - 111 359,76 доларів США, враховує збільшене зобов`язання на - 3 465,49 доларів США (Т. 3, а. с. 2 - 16).
Тому, суд визначаючи суму, яка підлягає до стягнення з відповідачів за первісним позовом, вважає необхідним відрахувати цю суму з основного боргу (111 359,76 – 3 465,49 = 107 894,27 доларів США), тобто суд вважає, що до стягнення підлягає сума - 107 894,27 доларів США.
Останній платіж ОСОБА_1 здійснила 15.06.2011 року. Таким чином, 19.07.2011 року Банку стало відомо про порушення Позичальником своїх зобов`язань. Тому, з цієї дати почав свій сплив шестимісячний строк, який сплив 19.01.2012 року. Позивач за первісним позовом звернувся до суду 23.10.2014 року, тобто після спливу відповідного строку.
Так як судом було вирішено застосувати до зобов`язання ОСОБА_2 строк позовної давності, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що зустрічна позовна заява не підлягає задоволенню (Т. 3, а. с. 79 - 87).

2.5 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Представник Акціонерного товариства "УкрСиббанк"– Рогожіна Ірина Борисівна в апеляційній скарзі просить рішення Болградського районного суду Одеської області від 22 грудня 2020 року скасувати в частині відмови в задоволені позовних вимог Банку про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 . Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

2.6 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вказує на те, що: 1) судом першої інстанції невірно застосовані положення ч. 4 ст. 559 ЦК України; 2) помилковими є висновки суду, що датою початку перебігу 6-ти місячного строку є день настання строку виконання основного зобов`язання; 3) у разі пред`явлення Банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень частини четвертої ст. 559 ЦК України, порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку(Т. 3, а. с. 90 - 92).

2.7 Узагальнені доводи позивачки в апеляційному суді

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не скористались правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відзиви на апеляційну скаргу не надійшли.

2.8 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.02.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк"– Рогожіної Ірини Борисівни на рішення Болградського районного суду Одеської області від 22 грудня 2020 року (Т. 3, а. с. 101).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.02.2021 року призначено апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк"– Рогожіної Ірини Борисівни на рішення Болградського районного суду Одеської області від 22 грудня 2020 року до розгляду (Т. 3, а. с.102).
28.05.2021 року від адвоката Скорохватова О.М., діючого від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що адвокат хворіє.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. 
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає не обхідним відхилити клопотання про відкладення розгляду справи та можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина
3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк"– Рогожіної Ірини Борисівни підлягає задоволенню частково.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

19 липня 2007 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», правонаступником якого є - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту № 11185762000 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення), відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_1 кредит в іноземній валюті в сумі - 75 000,00 доларів США зі сплатою процентів за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту - 378 750,00 грн. за курсом Національного банку України. Строк кредитування – 252 місяці, але повернення кредитних коштів повинне бути здійснено не пізніше 19.07.2028 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди (Т. 1, а. с. 6 - 16).
Відповідно до п.п. 1.2.2. цього договору ОСОБА_1 зобов`язалася повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі - 845,00 доларів США. Розмір ануїтетного платежу може змінюватися у випадку зміни процентної ставки згідно із п.п. 1.3.1, 10.2 цього Договору. День сплати ануїтетного платежу – 19 число кожного календарного місяця строку кредитування (Т. 1, а. с. 6).
Пунктом 1.3 Договору передбачена процентна ставка за користування кредитними коштами в розмірі – 12,5 %. У випадку, якщо Банк не повідомив Позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому п. 10.2 даного Договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим Договором в попередньому періоді.
Також сторони у пункті 4.6 передбачили дострокове повернення суми кредиту та сплати процентів у випадках встановлених п.п.2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 8.4, 10.2, 10.14 цього Договору та/або порушень істотних умов Договору та застосування Банком процедури щодо дострокового повернення кредиту в порядку, визначеному розділом 12 цього Договору.
ОСОБА_1 спочатку своєчасно проводила розрахунок за кредитним договором, вносивши відповідний платіж на рахунок Банку. Однак, останній платіж по погашенню тіла кредиту вона здійснила - 15.01.2010 року, а 15.06.2011 року вона сплатила - 500 доларів США, які погасили тільки частину заборгованості по процентах. Таким чином, 19.02.2010 року банку стало відомо про порушення Позичальником своїх зобов`язань щодо повернення тіла кредиту, а з 19.07.2011 року ОСОБА_1 взагалі перестала вносити відповідні платежі.
У забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 11185762000 від 19 липня 2007 року було укладено Договір поруки № 128402 від 19 липня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 (Т. 1, а. с. 18 - 19).
Відповідно до умов договору (основний борг) поручитель поручився перед Кредитором (ПАТ «УкрСиббанк») за виконання зобов`язань Боржника ( ОСОБА_1 ) перед Кредитором, що виникли з Основного договору, а саме щодо сплати суми основного боргу, за Основним договором (Договір про надання споживчого кредиту (з Правилами) №11185762000 від 19.07.2007) в сумі 75 000,00 доларів США, що в еквіваленті 378 750,00 грн.
Згідно з умовами зазначеного договору (проценти та інші платежі) поручитель поручився перед Кредитором (ПАТ «УкрСиббанк») за виконання зобов`язань Боржника ( ОСОБА_1 ) перед Кредитором, що виникли з Основного договору, а саме щодо сплати процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору, існуючих в теперішній час, і тих, що можуть виникнути в майбутньому, в тому числі на підставі окремих угод, що можуть бути укладені в рамках Основного договору.
Поручитель відповідає перед Кредитором за порушення виконання зобов`язань Боржника за Основним договором.
Відповідальність Поручителя і Боржника щодо виконання Основного зобов`язання є солідарною.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.12.2017 року у справі №522/17044/16 визнано неправомірними дії Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» щодо збільшення процентної ставки до 20,5 % річних з 30 травня 2010 року та до 25 % річних з 19 серпня 2010 року за договором про надання споживчого кредиту № 11185762000 від 19 липня 2007 року, укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 .
Постановою Одеського апеляційного суду від 09.04.2019 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2017 року скасовано в частині задоволення вимог про зобов`язання Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» здійснити перерахунок заборгованості по нарахованим процентам за користування кредитними коштами та нарахованій пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами, ухвалено в цій частині нове.
Відмовлено у задоволенні позову  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості по нарахованим процентам за користування кредитними коштами та нарахованій пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами за договором.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»  не оскаржує рішення в частині позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та в частині зустрічного позову. Тому, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих частинах в апеляційному порядку не переглядається.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Зокрема штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частиною 2 статті 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Положеннями ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки .
Водночас згідно з приписами статті 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Частина перша ст. 559 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дозволяє стверджувати, що порука припиняється за наявності факту зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. 
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 . Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення суду в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, з огляду на наступне.

3.4 Мотиви відхилення/часткового прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі 
Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції невірно застосовані положення ч. 4 ст. 559 ЦК України, колегія суддів приймає частково, з огляду на наступне.
Відмовляючи у позовних вимогах до ОСОБА_3 , суд першої інстанції помилково виходив з того, що до зобов`язання ОСОБА_2  слід застосувати строк позовної давності, посилаючись на те, що останній платіж ОСОБА_1  здійснила - 15.06.2011 року. Тобто, 19.07.2011 року Банку стало відомо про порушення Позичальником своїх зобов`язань. Тому, з цієї дати почав свій сплив шестимісячний строк, який сплив 19.01.2012 року. Позивач за первісним позовом звернувся до суду 23.10.2014 року, тобто після спливу відповідного строку. 
Згідно із частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. 
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.
Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.
Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).
За положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2017 року та постановою Одеського апеляційного суду від 09.04.2019 року встановлено, що зміна Банком процентної ставки в сторону збільшення за кредитним договором №11185762000 від 19.07.2007 відбулась з порушенням його умов, передбачених п.10.2. Отже, такі дії Банку є неправомірними.
Висновок суду про збільшення ставки за кредитним договором підтверджений наявною в матеріалах справи випискою банку щодо заборгованості по кредитному договору №11185762000 від 19.07.2007 року, з якої вбачається зміна процентної ставки в сторону збільшення до 20,5 % річних з 30.05.2010 року та до 25 % річних з 19.08.2010 року.
Тобто, така зміна умов основного договору призвела до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а тому у відповідності до ст. статті 559 ЦК України порука припиняється.
Закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року  6-1539цс17.
Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Крім того, відповідно до п. 2.1 укладеного із ОСОБА_2 договору поруки передбачено, що Банк на вправі без згоди поручителя змінювати умови основного зобов`язання, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Відповідна додаткова угода між Банком та ОСОБА_2 щодо збільшення розміру відсотків в матеріалах справи відсутня.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги представника Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк"– Рогожіної Ірини Борисівни є частково обґрунтованим, а тому вона підлягає частковому задоволенню.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Оскільки висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_2  не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог у вказаній частині, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
В решті рішення необхідно залишити без змін.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389,390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк"– Рогожіної Ірини Борисівни, – задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 18 грудня 2020 року - змінити в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 22 червня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: О. В. Князюк

С. О. Погорєлова