ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/480/21                                           Прізвище судді (суддів) першої інстанції:                                                                                                                                Панова Г. В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И 

17 червня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді          Костюк Л.О.;                    
суддів:                                Бужак Н.П., Кобаля М.І.;
за участю секретаря:      Несін К.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Старчі Андрій Васильович на ухвалу судді Київського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року (прийнята в порядку письмового провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління  Держгеокадастру у Полтавській області про визнання протиправною бездіяльності, скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2021 року, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до  Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області в частині порушення строку  розгляду клопотання від 02.11.2020 ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність  для особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,000 га, яка розташована на території Чутіївської селищної ради  Чутівського району Полтавської області;
- визнати протиправним та скасувати наказ №19175-СГ від 14 грудня 2020 року Головного управління Держгеокадастру Полтавської області в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,000 га, яка розташована на території Чутівської селищної ради Чутівського району Полтавської області;
- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру Полтавській області видати наказ про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,000 га, яка розташована на території Чутівської селищної ради Чутівського району Полтавської області.
Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року позовну заяву повернуто позивачеві.
Не погоджуючись з постановленою ухвалою, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить дану ухвалу скасувати, як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала судді - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду з наступних підстав.
Повертаючи позовну заяву позивачеві, суддя суду першої інстанції виходив з того, що до позовної заяви додано копію довіреності, не засвідчену у визначеному законом порядку, таким чином, позовна заява підписана особою, повноваження якої не підтвердженні відповідно до вимог ст. 59 КАС України у зв`язку з чим, відповідно до ч. 4 ст. 169 КАС України.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Як встановлено матеріалами справи, що позовна заява, підписана представником позивача - А.В. Старча, яка на підтвердження повноважень надав копію нотаріально посвідченої довіреності від 23.10.2020 року та зареєстрована в реєстрі за № 1548. 
При цьому копія вказаної довіреності засвідчена самим довіреним - ОСОБА_2 . Проте слід зазначити, що копія вказаної довіреності не засвідчена у належному порядку, оскільки у довіреного відсутні повноважень для засвідчення копії вказаного документу, що прямо не зазначено у копії вказаної довіреності.
Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.п. 2, 3 та 6 ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Так, згідно ч. 1 ст. 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Стаття 57 Кодексу передбачає, хто може бути представником в адміністративному процесі.
Відповідно до ч. 2 ст. 59 КАС України, довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.
Згідно ч. 4 ст. 59 КАС України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Відповідно до ч. 6 ст. 59 КАС України, оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.
Згідно до ч. 8 ст. 59 КАС України, у разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.
Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Відповідно до ч. 4 ст. 94 КАС України, копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Колегія суддів звертає увагу на те, що позовна заява, підписана представником позивача - А.В. Старча, яка на підтвердження повноважень надав копію нотаріально посвідченої довіреності від 23.10.2020 року та зареєстрована в реєстрі за № 1548. 
При цьому копія вказаної довіреності засвідчена самим довіреним - ОСОБА_2 . Проте слід зазначити, що копія вказаної довіреності не засвідчена у належному порядку, оскільки у довіреного відсутні повноважень для засвідчення копії вказаного документу, що прямо не зазначено у копії вказаної довіреності.
Колегія суддів зазначає, що під час перевірки копій документів, що підтверджують повноваження представників, на предмет їх відповідності ст.. 59 КАС України, слід брати до уваги правила засвідчення копій документів, визначені Національним стандартом України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно - розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003». затвердженим наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 ороку № 55, Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5, інструкції з діловодства в окремих органах державної влади (місцевого самоврядування) та інші нормативно-правові акти.
Серед іншого, відповідно до пункту 8 розділу 10 зазначених Правил копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.05.2019 року в справі №160/7887/18.
Окрім зазначеного, зазначає, що під час вирішення питання відповідності копії документа, що підтверджує повноваження представника юридичної особи, вимогам ст. 59 КАС України, зокрема при визнанні копії довіреності такою, що є засвідченою у визначеному законом порядку, слід уникати зайвого формалізму, як-от констатація відсутності в матеріалах заяви (скарги) копії посадової інструкції особи, яка засвідчила копію відповідного документа, відсутність у довіреності вказівки на повноваження представника на засвідчення копії довіреності тощо.
Крім того, повернення заяв (скарг) за наявності процесуальної можливості пересвідчитись у наявності в особи повноважень на представництво під час розгляду справи (скарги) ставить під загрозу дотримання завдань адміністративного судочинства, закріплених у ч. 1 ст. 2 КАС України, а також дотримання учасниками справи строків звернення до суду й оскарження судових рішень.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.08.2020 року в справі №1140/3392/18, від 04.12.2019 у справі №826/5500/18, від 23.11.2018 у справі № 166/963/18, від 23.01.2019 у справі №750/4345/18, від 02.07.2020 у справі 805/3366/17-а.
Також, колегія суддів звертає увагу на положення п.9 ч.1 ст.20 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», яка визначає, що адвокат має право, зокрема, посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов`язковий спосіб посвідчення копій документів.
З огляду на те, що представник позивача - адвокат веде судову справу від імені позивача, він як адвокат має право посвідчувати копії документів у справах, зокрема і копії ордера, який є належним документом, що підтверджує повноваження на представництво особи, зокрема, на вчинення такої процесуальної дії, як подання та підписання апеляційної скарги від імені позивача.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.07.2020 року в справі №320/5420/18.
На підстав вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що при постановлені оскаржуваної ухвали про повернення позовної заяви, судом першої інстанції не було досліджено всіх обставин справи, не надано можливості усунити виявлені недоліки встановлені судом першої інстанції чим порушено норми процесуального права.
Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
В Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).
Крім того, ЄСПЛ висловив позицію стосовно того, що, розглядаючи підстави для поновлення пропущеного строку, національні суди мають враховувати, що питання стосовно того, чи було дотримано справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (справи «Скордіно проти Італії», «Ятрідіс проти Греції»).
Таким чином, апеляційний суд вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо повернення позовної заяви.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Отже, суддя суду першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі.
За таких обставин керуючись ст.320 КАС України, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала судді Київського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 205, 241, 242, 243, 250, 251, 271, 272, 287, 308, 311, 312, 320, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
           
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Старчі Андрій Васильович - задоволити.
Ухвалу судді Київського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      Л.О. Костюк 
          
Судді:                                                                                                      Н.П. Бужак,

                                                                                                    М.І. Кобаль