ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

13 травня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 804/1776/17	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Головко О.В., Суховарова А.В.,     
за участю секретаря судового засідання Троянова А.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області  на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 року у справі за позовом  Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  до  Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним  та скасування податкового повідомлення-рішення,- 
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до   Головного управління ДПС у Дніпропетровській області   в якому просила 
- скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 13.02.2017 року, яким позивачу збільшено суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 15476,89 грн., а також накладено штрафні (фінансові) санкції у розмірі 3869,22 грн.;
- скасувати вимогу про сплату боргу №Ф-0001831303 від 13.02.2017 року, якою позивачу нараховано недоїмку зі сплати єдиного внеску в сумі 31526,64 грн.;
- скасувати рішення №0001841303 від 13.02.2017 року, яким накладено штрафні (фінансові) санкції у розмірі 4729,00 грн.
Рішенням  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 р. у справі № 804/1776/17 адміністративний позов   Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  до  Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним  та скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено. 
Не погодившись з рішенням суду, Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області  подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 р. у справі № 804/1776/17, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не надав належної оцінки тому факту, що перевіркою правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу, відображеного в податковій декларацїї про майновий стан і доходи та в додатку 5 до декларації за 2014р., з даними сум чистого оподатковуваного доходу, визначеними в ході перевірки, виявлені розбіжності, а саме: заниження суми чистого оподатковуваного доходу за 2014р. в сумі 100569,00 грн. Перевіркою правильності проведення остаточного розрахунку податку на доходи фізичних осіб за перевіряємий період, що підлягає сплаті до бюджету ФОП ОСОБА_1 та на підставі порушень, викладених у пп.2.1.2 акту перевірки, встановлено заниження податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 15476,89 грн. Також, перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум чистого оподаткованого доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7% за період з 01.01.2011р. по 31.12.2015р. було встановлено порушення вимог пп.2 п.1 ст.7, ст.9 Закону №2464-VІ, в результаті чого донараховано єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за 2014р. в сумі 31526,64 грн. за допущення порушень податкового законодавства.
Позивачем до суду надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариством заперечуються вимоги апеляційної скарги, та зазначено про те, що доводи контролюючого органу, викладені в апеляційній скарзі жодним чином не підтверджені, а ґрунтуються лише  на хибних висновках перевіряючих та помилковому застосування норм податкового законодавства. Просить суд залишити  апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Так, судом першої інстанції встановлена та під час апеляційного перегляду справи підтверджено, що З 05.12.2016 року по 16.12.2016 року Криворізькою північною об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області було проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 .
За результатами проведеної перевірки складено Акт від 23.12.2016 року №2049/04-83-13-04/ НОМЕР_1 «Про результати документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013р. по 31.12.2015р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011р. по 31.12.2015р.», яким зафіксовано виявлені перевіркою порушення, а саме:
1.пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VІ (із змінами та доповненнями), в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період 2014р. у сумі 15476,89 грн.;
2.пп.2 п.1 ст.7, ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010р. (із змінами та доповненнями), в результаті чого донараховано єдиного внеску за 2014р. у сумі 31526,64 грн.
На підставі висновків, викладених в Акті перевірки, Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області було прийнято:
- податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 13.02.2017 року №0001821303, яким позивачу збільшено суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 15 476,89 грн., а також накладено штрафні (фінансові) санкції у розмірі 3869,22 грн.;
- вимогу про сплату боргу №Ф-0001831303 від 13.02.2017 року, якою позивачу нараховано недоїмку зі сплати єдиного внеску в сумі 31526,64 грн.;
- рішення №0001841303 від 13.02.2017 року, яким на позивача накладено штрафні (фінансові) санкції у розмірі 4729,00 грн.
Позивач вважає протиправними винесені рішення відповідачем,  звернулась до суду.
Так, з матеріалів справи  встановлено, що  висновки, викладені в акті перевірки, обґрунтовані тим, що перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку 5 до податкової декларації за 2014р., встановлено, що до колонки 4 додатку 5 до вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції включені витрати у сумі 100569,00 грн., але не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення обліку, чим порушено вимоги пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України.
Так, позивачем було подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік, в якій зазначено суму загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження господарської діяльності у сумі 758600,50 грн.  
25.01.2015 року позивачем було направлено Розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, в якому зазначено вартість документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, в тому числі: вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції - 628089,93 грн.; витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату - 45685,32 грн.; інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг - 19657,34 грн. Сума чистого оподатковуваного доходу - 65168,01 грн..
Отже, за даними податкової декларації, вартість документально підтверджених витрат становила 693432,49 грн., а за даними перевірки 592863,49 грн., тобто 100569,00 грн. включених витрат, що не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами.
Наведені обставини слугували підставою для прийняття спірних рішень про донарахування податкових зобов`язань.
Задовольняючи позовні вимоги, суд обґрунтував своє рішення з посиланням на висновки економічної експертизи, проведеної в межах даної справи, якими визначено правильну та документальну обґрунтовану вартість придбаних позивачем ТМЦ у спірному періоді.
Дослідивши обставини по справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, з матеріалів справи вбачається, що встановивши те, що фактично суть спору полягає не у площині застосування норм права, а у визначенні показників, що впливають на розрахунок чистого оподатковуваного доходу як бази оподаткування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що для правильного вирішення справи необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, у зв`язку з чим обґрунтовано призначив у справі судово-економічну експертизу.
Під час проведення експертизи, було досліджено наступні документи: первинні документи, що підтверджують отримання доходу (накладні, видаткові накладні, акти виконаних робіт, акти приймання-передачі то що) за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року; первинні документи, що підтверджують здійснення у 2013 році витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, здійсненою у період часу з 01.01.2014 по 31.12.2014 року; первинні документи, що підтверджують здійснення у 2014 році витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, здійсненою у період часу з 01.01.2014 по 31.12.2014 року; виписки банку про рух грошових коштів за період з 01.01.2014 по 30.11.2014 за рахунком ФОП ОСОБА_1 , відкритим в ПАТ «Банк Перший» (з доданими первинними документами); виписки банку про рух грошових коштів за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 за рахунком ФОП ОСОБА_1 , відкритим в ПАТ «Банк Перший» (з доданими первинними документами); копії виписок банку про рух грошових коштів за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 за рахунком ФОП ОСОБА_1 , відкритим в АТ КБ «ПриватБанк»; копію податкової декларації про майновий стан і доход ОСОБА_1 за звітний (податковий) період 2014 рік з доданою до неї копією Додатку 5 «Розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності»; книгу № 3 обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність ОСОБА_1 за 2014 рік; реєстри витрат за 2014 рік; зведені регістри бухгалтерського обліку за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 позивача; копія свідоцтва № 200006626 про реєстрацію платника податку на додану вартість ОСОБА_1 .
За висновками судової експертизи, в обсязі наданих на дослідження документів підтверджується вартість придбаних ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року товарно-матеріальних цінностей, робіт, послуг загалом на суму 731377,27 грн. 
Документально обгрунтовано вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції ФОП ОСОБА_1 за звітний період 2014 рік загалом у розмірі 628089,83 грн.
Отже, дослідивши висновком експерта, який у розумінні КАС України є належним та допустимим доказом, дослідивши надані суду первинні документи, які, у тому числі були предметом дослідження і експертом, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що висновки, які зазначені в акті перевірки, що став підставою для прийняття оскаржуваних рішень, не можливо визнати обґрунтованими та такими, що підтвердженні іншими доказами по справі.
Не погоджуючись з висновками суду першої інстанції, відповідач в апеляційній скарзі посилається виключно на ті обставини, які встановлені під час проведення перевірки та які відображені в акті перевірки. Натомість, відповідач не наводить жодних аргументів, які б свідчили про необґрунтованість чи необ`єктивність висновку експерта, який фактично, як належний та допустимий доказ, і був прийнятий до уваги судом першої інстанції.
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що наведені в апеляційній скарзі аргументи не спростовують висновків суду першої інстанції, які зроблені у межах цієї справи, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.
Рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від  07 липня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
       
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров