Справа № 308/14425/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        14 червня 2021 року м. Ужгород
       
Закарпатський апеляційний суд у складі:
судді-доповідачки Готри Т. Ю.,
суддів Фазикош Г. В., Джуги С. Д.,
                за участі секретарки судового засідання Мацоли О.Д.-В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Закарпатській області та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 липня 2020 року, ухвалене суддею Дергачовою Н.В., повний текст рішення складено 03.08.2020,
в с т а н о в и в:
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі – ГУНП в Закарпатській області) та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.
Позов обґрунтував тим, що перебуваючи з 13.03.2014 в якості потерпілого у кримінальному провадженні № 12014070030000495 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, та з 27.03.2014 у кримінальному провадженні № 12014070030000621 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, вимушений був багаторазово звертатися до органу, що здійснював досудове розслідування цих кримінальних проваджень - Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області, з метою спонукати службових осіб цього відділу поліції до належного виконання своїх обов`язків.
Опинившись заручником правоохоронного органу, протиправні дії (бездіяльність) якого продовжуються невиправдано тривалий час, змушений був звернутися до прокуратури та суду зі скаргами на діяння слідчих Ужгородського ГУНП у порядку ст. 303 КПК України. Так, слідчими Ужгородського ГУНП було винесено цілу низку незаконних процесуальних рішень, а саме: - 17.07.2014 постанову про закриття кримінального провадження, яка скасована за його скаргою, постановою прокуратури м. Ужгород від 20.11.2015; - 30.06.2018 постанову про закриття кримінального провадження, яка скасована за його скаргою ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 13.09.2018 справа № 308/10083/18; - 23.04.2019 за його скаргою слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду постановлено ухвала за № 308/13455/15-к про визнання бездіяльності слідчого Ужгородського ВП ГУНП у неналежному виконанні процесуальних дій у кримінальному провадженні № 12014070030000495; - 11.12.2018 за його скаргою винесено постанову слідчого Ужгородського ГУНП про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні № 12014070030000495 від 13.03.2014 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами першими статей 366, 382 КК України, яка скасована ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 08.07.2019 № 308/13455/15-к; - 19.07.2019 постанову про відмову в задоволенні клопотання про ознайомлення його з матеріалами відповідного кримінального провадження, яку 03.09.2019 за його скаргою ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 03.09.2019 зобов`язано слідчого ГУНП в Закарпатській області ознайомити його з матеріалами кримінального провадження.
Стверджував, що протягом багатьох років відвідував Ужгородський ВП ГУНП, звертаючись до її керівництва із заявами, скаргами, пропозиціями в намаганні спонукати їх до належного виконання обов`язків та пришвидшити проведення відповідного досудового розслідування, оскільки дії (бездіяльність) Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області призводять до перебування його в якості потерпілого протягом більше п`яти років, чим погіршується його життєвий устрій, а тривале очікування правомірних наслідків негативно впливає на його стан здоров`я.
Зазначав і те, що листом від 06.12.2019 заступника прокурора Закарпатської обласної прокуратури встановлено неефективність проведення досудового розслідування з боку службових осіб Ужгородського ГУНП, постановою від 07.12.2019 також заступника обласної прокуратури доручено здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування з підстав неефективного проведення досудового розслідування службовими особами Ужгородського ВП ГУНП та згідно з листа від 08.12.2019 начальника відділу прокуратури області адресованого йому зазначено, що наведене досудове розслідування Ужгородським ВП ГУНП проведено поверхово і без з`ясування всіх обставин кримінальних правопорушень. 
Моральна шкода, яку він зазнав від протиправної поведінки державного органу в особі Ужгородського ГУНП і продовжує зазнавати, полягає в несприятливому впливі на його особистість викликану нав`язливим відчуттям усвідомлення, що правоохоронний орган, в якості суб`єкта владних повноважень, спрямовує свою діяльність не на захист його прав та законних інтересів, а навпаки проти нього. Оскільки перебуваючи під впливом негативних відчуттів та втрати надії на справедливість, викликану суб`єктом владних повноважень, поза розумним сумнівом свідчать про виникнення у нього емоційних, психологічних і нервових зривів, які призвели до каліцтва й інвалідності ІІ групи в результаті погіршення стану його здоров`я.
Відповідно до висновку спеціаліста в галузі психологічного дослідження орієнтовний розмір грошової компенсації його моральних страждань становить 300 456 грн, виходячи із розрахунку 72 мінімальних заробітних плат (4 173 грн). 
Посилаючись на наведені обставини просив визнати нанесення йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій і бездіяльності Держави Україна в особі ГУНП в Закарпатській області та стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь 500 000 гривень на відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 липня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Водночас ухвалою цього ж суду від 3 серпня 2020 року виправлено описки допущені у вступній частині вступної і резолютивної частини зазначеного рішення та у вступній частині повного тексту цього рішення, із зазначенням замість 30.07.2020 датою винесення рішення – 31 липня 2020 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилався на незаконність рішення місцевого суду через порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та не встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, чим фактично спір не вирішено по суті.
Скаргу мотивував тим, що місцевим судом хоч і правильно установлено про тривалість досудового розслідування вказаних кримінальних проваджень понад 7 років, які дотепер не є завершеними, проте не надано належної оцінки, що такий строк не може вважатися розумним, а відтак судом не встановлено чи порушені через це його цивільні права внаслідок надмірної тривалості досудового розслідування, неефективного розгляду його звернень, скарг як потерпілого на діяння службових осіб органом досудового розслідування. 
Зазначав і те, що суд не врахував обставини, які наведені ним в обґрунтування позову, не дав належної правової оцінки фактичним обставинам справи та безпідставно відмовив у позові. Вказував, що ним доведено факт тривалої протиправної бездіяльності відповідача та спричинення йому у зв`язку з цим моральної шкоди. До того ж висновком судової психологічної експертизи в іншій цивільній справі було встановлено факт спричинення йому моральних страждань, які знаходяться у прямому причинному зв`язку з протиправними діями (бездіяльністю) органу поліції.
З огляду на це просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідач Головне управління Національної поліції в Закарпатській області посилалось на безпідставність скарги, оскільки апелянтом не доведено своїх позовних вимог, а тому просило в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржене рішення суду залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідач Державна казначейська служба України також уважає скаргу безпідставною і просила залишити її без задоволення, а рішення суду – без змін.

У відповідях на відзиви відповідачів ОСОБА_1 посилався на їх необґрунтованість та безпідставність. 

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому їх неявка, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення ОСОБА_1 надані в судових засіданнях 08.02.2021 та 26.05.2021, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд уважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що відповідно до витягу з кримінального провадження № 12014070030000495 від 13.03.2014 Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області розпочато досудове розслідування, з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 382 КК України, на підставі надходження цього ж дня рапорту о/у СДСБЕЗ лейтенанта міліції Ваканичи О.В. про те, що під час розгляду матеріалів ЖЄО № 1766 від 11.03.2014 було встановлено, що Великоберезнянським районним судом було винесено постанову, якою зобов`язано командування ІНФОРМАЦІЯ_1 зарахувати ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1985 по 01.08.1988 у Львівській республіканській спецшколі – інтернаті з поглибленим вивченням російської мови і літератури та посиленою військово-фізичною підготовкою до загального строку військової служби і строку безперервної служби у Збройних Силах України. Ця постанова набула законної сили 30.12.2011. Перевіркою встановлено, що командування ІНФОРМАЦІЯ_1 було належним чином ознайомлене зі змістом цієї постанови суду, однак на неї не відреагувала, що проявилось у недоврахуванні заробітної плати ОСОБА_1 та не зарахуванні йому в строк вислуги років періоду цього навчання в зазначеній спецшколі – інтернаті (т. 1 а. с. 7).
Згідно з витягом із кримінального провадження № 12014070030000621 від 28.03.2014 Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області розпочато досудове розслідування, попередня правова кваліфікація ч. 1 ст. 366 КК України, на підставі надходження 27.03.2014 до Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області матеріалів перевірки із Закарпатської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України по заяві ОСОБА_1 з приводу неправомірних дій службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 по факту неналежного зарахування йому вислуги років (т. 1 а. с. 7 зворот).
В обґрунтування незаконності дій органу досудового розслідування - Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області, а згодом Ужгородського ВП ГУНП у Закарпатській області, позивач додав до матеріалів справи такі докази:
- постанову від 20.11.2015 прокуратури міста Ужгород у кримінальному провадженні № 12014070030000495, якою постанову слідчого СВ Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області Кудловської В.І. від 17.07.2014 про закриття цього кримінального провадження за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 382 КК України скасовано, як необґрунтовану (т. 1 а. с. 8);
- ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.04.2019 у справі № 308/13455/15-к, якою визнано бездіяльність слідчого Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області у неналежному виконанні процесуальних дій у кримінальному провадженні № 12014070030000495, відомості про яке внесено до ЄРДР 13.03.2014 за ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 388 КК України, та зобов`язано слідчого Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області у цьому кримінальному провадженні розглянути клопотання ОСОБА_1 про проведення слідчих дій від 10.10.2018 і прийняти процесуальне рішення в передбачений ст. 220 КПК строк (т. 1 а. с. 9, 79, 80);
- пропозицію (наполягання) ОСОБА_1 щодо неналежного керування діяльністю МВ ГУНП в Закарпатській області адресовану на ім`я начальника Ужгородського міського відділу ГУНП в Закарпатській області від 24.07.2019 (т. 1 а. с. 10);
- запит ОСОБА_1 від 21.08.2017 на правову інформацію з проханням повідомити про стан розгляду досудового розслідування, наданням документів у кримінальному провадженні № 12014070030000621 направленого на ім`я начальника слідчого відділення Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області (т. 1 а. с. 11);
- лист Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області від 07.11.2018 № К-138 на ім`я ОСОБА_1 із повідомленням, що хід досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12014070030000495 взято на контроль керівництва відділу поліції (т. 1 а. с. 12);
- лист Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області від 21.11.2018 № 26320/106/25/1-18 на ім`я ОСОБА_1 із повідомленням, що хід досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12014070030000495 взято на контроль керівництва відділу поліції (т. 1 а. с.13);
- лист Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області від 12.02.2019 року № 9416/106/25/1-2019 року на ім`я ОСОБА_1 з повідомленням, що ОСОБА_1 у період із 10.10.2018 по 24.07.2019 перебував на прийомі у посадових осіб цього органу 15 разів (т. 1 а. с. 14);
- постанову прокуратури Закарпатської області від 07.11.2019 про доручення здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12014070030000495 іншому органу досудового розслідування, а саме слідчому управлінню ГУНП в Закарпатській області (т. 1 а. с. 15);
- лист прокуратури Закарпатської області від 05.12.2019 № 04/2/5-760-15 (1140) вих.19 на ім`я ОСОБА_1 про надання процесуальним прокурором слідчому письмових указівок, спрямованих на всебічне, повне та неупереджене дослідження обставин кримінального правопорушення та закінчення досудового розслідування у найкоротші строки у кримінальному провадженні № 12014070030000495 (т. 1 а. с.16);
- лист прокуратури Закарпатської області від 08.11.2019 № 04/2/2-760-15 (2409) на ім`я ОСОБА_1 з повідомленням про хід досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12014070030000495 (т. 1 а. с. 17).
Положеннями ст. 56 Конституції України гарантовано, що кожен має право на відшкодування, зокрема за рахунок держави моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Приписами ст. 23 ЦК України установлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Параграфом 1 Глави 82 «Відшкодування шкоди» ЦК України врегульовано підстави відшкодування завданої фізичній особі моральної шкоди, зокрема незаконними діяннями органів, що здійснюють досудове розслідування. 
Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює, зокрема оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
За положеннями частин 1-3 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода й у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заву про залучення її до провадження як потерпілого.
Колегія суддів констатує, що в матеріалах справи є відсутніми копії заяв, поданих органу досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 12014070030000495 від 13.03.2014, № 12014070030000621 від 28.03.2014, про залучення ОСОБА_1 до проваджень як потерпілого. Водночас як убачається із витягів з ЄРДР у цих кримінальних провадженнях він не є і заявником чи потерпілим, оскільки відомості внесені за матеріалами правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів учинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень.
За таких обставин матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 є потерпілим у вказаних кримінальних провадженнях. 
Параграфом 1 Глави 26 КПК України врегульовано порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування. При цьому в ч. 2 ст. 303 КПК України зазначено, що скарги на інші (крім тих, які передбачені у ч. 1 цієї статті) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу. 
Оскарження до суду бездіяльності чи рішень слідчого, прокурора є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. Скасування ухвалами слідчих суддів процесуальних рішень слідчого, прокурора не є безумовним доказом неправомірності таких процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України.
Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 641/2328/17.
З приводу посилання ОСОБА_1 на висновок № 2832 судової психологічної експертизи, то колегія суддів не бере його до уваги, оскільки такий зроблений за матеріалами іншої цивільної справи № 308/7980/18. 
Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З огляду на наведене, апеляційний суд констатує, що позивач не довів належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами своїх вимог, які не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та спростовують правильність висновків суду першої інстанції. 
Не може бути скасоване правильне по суті судове рішення лише з формальних підстав. Недоліки вирішення місцевим судом справи носять характер формальних міркувань, які не призвели до порушення прав і законних інтересів сторін та не впливають на правильність і справедливість ухваленого судом першої інстанції рішення. 
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої має суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справи «Серявин проти України» від 10.02.2010, заява № 4909/04). Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції його ухвалив із додержанням норм матеріального і процесуального права. 
За таких обставин, оскаржене рішення суду є законним та обґрунтованим і відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складено 18 червня 2021 року. 

Суддя-доповідачка 
Судді