Постанова                                    
Іменем України
28 квітня 2021 року 
м. Київ
справа № 316/445/17
провадження№ 61-8236св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ступак О. В., 
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргуДержавного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» на постанову Запорізького апеляційного суду від 27 лютого 2019 рокуу складі колегії суддів: Маловічко С. В., Гончар М. С., Кочеткової І. В.
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2017 року Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (далі - ДП «НАЕК «Енергоатом»)звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої працівником при виконанні трудових обов`язків.
Позов, з урахуванням заяви про зміну підстав позову, обґрунтований тим, що 16 липня 2001 року ОСОБА_1 на підставі наказу № 51 прийнятий на роботу ДП «НАЕК «Енергоатом» начальником дільниці оздоблювальних робіт № 6 управління будівництва ДП «НАЕК «Енергоатом».
31 березня 2015 року він переведений на посаду майстра будівельних та монтажних робіт дільниці загальнобудівельних робіт № 4 управління будівництва ДП «НАЕК «Енергоатом». 
Під час трудових відносинах з ДП «НАЕК «Енергоатом»ОСОБА_1 був матеріально-відповідальною особою згідно з договорами про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 22 серпня 2001 року № 16, від 04 серпня 2007 року № 6, від 09 липня 2014 року № 22 та від 01 липня 2015 року № 14. 
У період дії договорів про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 22 серпня 2001 року № 16, від 04 серпня 2007 року № 6, від 09 липня 2014 року № 22, тобто з 22 серпня 2001 року до 30 червня 2015 року включно, за результатами інвентаризацій, які проводилися в ДП «НАЕК «Енергоатом» перед складанням річної фінансової звітності, у відповідача не встановлено нестачу матеріальних цінностей, які знаходилися у нього в підзвіті. 
У період дії договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 01 липня 2015 року № 14, тобто з 01 липня 2015 року до 09 вересня 2016 року включно, за результатами повної річної інвентаризації, яка проводилася в ДП «НАЕК «Енергоатом» перед складанням річної фінансової звітності за 2015 рік, установлена нестача матеріальних цінностей, яку допустив відповідач та які знаходилися у нього в підзвіті та передані йому в 2009-2014 роках, тобто під час дії договорів про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 04 серпня 2007 року № 6, від 09 липня  2014 року № 22 (період з 04 серпня 2007 року до 30 червня 2015 року включно). Робочою інвентаризаційною комісією, створеною розпорядженням управління будівництва ДП «НАЕК «Енергоатом» від 19 листопада 2015 року № 416, за результатами вищевказаної інвентаризації станом на 30 листопада 2015 року у відповідача установлена нестача матеріальних цінностей на загальну суму                                               494 819,21 грн. 
28 грудня 2015 року та 31 грудня 2015 року на засіданні центральної комісії з інвентаризації майна, що перебуває на балансі та обліковується в ДП «НАЕК «Енергоатом»,створеної наказом генерального директора відокремленого підрозділу від 30 жовтня 2015 року № 1277, прийняте рішення про відображення в бухгалтерському обліку ДП «НАЕК «Енергоатом» нестачі матеріальних цінностей, установленої у відповідача станом на 30 листопада 2015 року в розмірі 494 819,21 грн. 
26 січня 2016 року відповідач надав голові робочої інвентаризаційної комісії, створеної розпорядженням управління будівництва ДП «НАЕК «Енергоатом» від 19 листопада 2015 року № 416, письмові пояснення щодо матеріальних цінностей, нестача яких була у нього установлена станом на 30 листопада 2015 року. Згідно з наказом ДП «НАЕК «Енергоатом» від 17 лютого 2016 року № 185 «Про проведення інвентаризації» проведена повторна інвентаризація матеріальних цінностей, які перебувають в підзвіті у відповідача станом на 17 лютого 2016 року. 
Робоча інвентаризаційна комісія, яка створена наказом ДП «НАЕК «Енергоатом»                           від 17 лютого 2016 року № 185, за результатами повторної інвентаризації матеріальних цінностей, які перебували в підзвіті у відповідача станом на 17 лютого 2016 року, установила наявність матеріальних цінностей на суму 279 328,57 грн, а також нестачу матеріальних цінностей на суму 34 844,58 грн та залишки матеріальних цінностей на суму 2 178,86 грн. За результатами повторної інвентаризації матеріальних цінностей, які перебували в підзвіті у відповідача, виходячи з рішення постійно діючої інвентаризаційної комісії ДП «НАЕК «Енергоатом» від 24 травня 2016 року сума нестачі матеріальних цінностей у відповідача становить 250 335,22 грн. 
09 вересня 2016 року між відповідачем та позивачем припинені трудові відносини у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 за власним бажанням та виходом його на пенсію,  проте суму нестачі він не погасив.
З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача 248 380,31 грн реальних збитків, завданих ДП «НАЕК «Енергоатом»; 10 080,00 грн - вартість послуг з незалежної оцінки майна; 330,00 грн - вартість послуг з публікації оголошення про виклик ОСОБА_1 до суду в друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження - газеті «Запорізька правда»; витрати зі сплати судового збору.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 02 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ДП «НАЕК «Енергоатом» завдані збитки у розмірі 6 429,41 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Задовольнивши позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 22 серпня 2001 року № 16,                     від 04 серпня 2007 року №  6, від 09 липня 2014 року № 22 та від 01 липня 2015 року                    № 14 юридичної сили не мають і не є підставою для матеріальної відповідальності відповідача у повному розмірі, оскільки посади, які займав відповідач, відсутні у Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого постановою Державного комітету Ради Міністрів Союзу Радянських Соціалістичних Республік з праці та соціальних питань і Секретаріату всесоюзного центру Ради професійних союзів                                      від 28 грудня 1977 року № 447/24 (далі - Перелік). Водночас суд першої інстанції, вирішуючи спір про відшкодування завданої працівникам матеріальної шкоди, виходив з того, що відповідач несе матеріальну відповідальність у межах свого середнього місячного заробітку. 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 27 лютого 2019 року апеляційну скаргу ДП «НАЕК «Енергоатом» задоволено частково. Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 02 жовтня 2018 року скасовано. Позов ДП «НАЕК «Енергоатом» задоволено частково. Стягнено з  ОСОБА_1 на користь ДП «НАЕК «Енергоатом» завдані збитки у розмірі 29 486,34 грн та витрати з вартості проведеної незалежної оцінки майна - 5 040,00 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Суд апеляційної інстанції, задовольнивши позов частково, виходив з того, що матеріальні цінності передавались відповідачу під звіт за разовими документами, а саме накладними, які підписувались ним як відповідальною за отримані товарно-матеріальні цінності особою, а матеріальні збитки спричинені їх нестачею. Для покладення на працівника повної матеріальної відповідальності у цих випадках не має значення, яку посаду обіймає працівник та за яким фахом він працює. Отримання товарно-матеріальних цінностей ОСОБА_1 підтверджується матеріалами справи, а саме накладними за період роботи 2009 - 2014 роки ( том. 1,  а. с. 201-227, том 2, а. с. 16-58, 154-158), інвентаризаційними описами № 335 товарно-матеріальних цінностей від 31 жовтня 2014 року (том 2, а. с. 59-63).  ОСОБА_1 не заперечував отримання товарно-матеріальних цінностей за накладними, їх зберігання ним у окремому складі, видача ним і переміщення для проведення будівельних робіт, щорічне звітування ним про їх рух та наявні залишки, а також утворення у нього нестачі, виявленої інвентаризацією  у 2015 році та додатковою інвентаризацією у 2016 році. 
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про помилковість висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для повної матеріальної відповідальності                     ОСОБА_1 за виявлену нестачу переданих йому за накладними товарно-матеріальних цінностей.
Суд апеляційної інстанції вказав, що в усіх трудових спорах обов`язково має перевірятись дотримання статті 233 КЗпП України без будь-яких заяв учасників справи про застосування цих строків та наслідків їх пропуску. Саме з дати затвердження результатів первісної повної інвентаризації - 06 січня 2016 року розпочинається перебіг строку для звернення роботодавця до суду з позовом про відшкодування шкоди у розмірі, встановленому звітом оцінки № 75/27-16-17. Водночас, вказаний річний строк для звернення до суду щодо стягнення реальних збитків, визначених звітом оцінки 74/27-16-14 щодо нестачі товарно-матеріальних цінностей в кількості 13 найменувань, виявленої під час проведення інвентаризації станом на 17 лютого 2016 року, на суму 29 486,34 грн, не пройшов, оскільки цей строк розпочався з дати затвердження висновків робочої комісії, оформлених протоколом від 04 березня 2016 року № 1, на засіданні постійно діючої інвентаризаційної комісії 25 квітня 2016 року. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У квітні 2019 року ДП «НАЕК «Енергоатом» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Запорізького апеляційного суду від 27 лютого 2019 року, просило її скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення є незаконним, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.
Суд апеляційної інстанції внаслідок неправильної оцінки доказів у справі дійшов помилкового висновку про відмову у відшкодуванні 218 893,97 грн, завданих недостачею товарно-матеріальних цінностей, з підстав спливу річного строку, встановленого частиною третьою статті 233 КЗпП України.  
Висновки суду апеляційної інстанції спростовуються, зокрема додатками до звіту з незалежної оцінки майна № 75/27-16-17, які суд не дослідив, не надав таким доказам жодної правової оцінки, не вказав мотивів їх відхилення, що призвело до неможливості встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи та підтверджують: проведення повної повторної інвентаризації з перевіркою усіх товарно-матеріальних цінностей, які перебували у підзвіті ОСОБА_1 як матеріально-відповідальної особи, шляхом зіставлення фактичної наявності товарно-матеріальних цінностей з даними бухгалтерського обліку, зазначеними в матеріальних звітах відповідача; а також звернення позивача до суду з позовом в межах строку, встановленого частиною третьою статті 233 КЗпП України.
Суд апеляційної інстанції не дослідив належним чином інші документи, які є додатками до звіту з незалежної оцінки майна № 75/27-16-17; письмові пояснення відповідача від 26 січня 2016 року; витяг з протоколу засідання інвентаризаційної комісії ДП «НАЕК «Енергоатом» від 24 травня 2016 року № 06-120/52592, затвердженого 10 січня 2016 року генеральним директором ДП «НАЕК «Енергоатом», до якого внесена інформація, викладена у протоколі робочої інвентаризаційної комісії від 04 березня 2016 року № 1; показання свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які були надані під час розгляду справи у суді першої інстанції.
Аргументи інших учасників справи
У травні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просив касаційну скаргу задовольнити частково, скасувати судові рішення, і ухвалити нове рішення про відмову в позові, враховуючи заявлене в суді першої інстанції клопотання про пропуск позивачем строку звернення до суду, а також відсутність у Переліку його посади.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що згідно з наказами ДП «НАЕК «Енергоатом» від 13 липня 2001 року № 51 «Про прийом на роботу», від 31 березня 2015 року № 295-п «Про переведення на іншу роботу» та від 09 вересня 2016 року № 340-з «Про припинення трудового договору» ОСОБА_1 в період з 16 липня 2001 року до 09 вересня 2016 року перебував у трудових відносинах з ДП «НАЕК «Енергоатом» і працював: з 13 липня 2001 року до 31 березня 2015 року на посаді начальника дільниці оздоблювальних робіт № 6 управління будівництва ДП «НАЕК «Енергоатом», з 31 березня 2015 року до 09 вересня 2016 року - на посаді майстра будівельних та монтажних робіт дільниці загальнобудівельних робіт № 4 управління будівництва ДП «НАЕК «Енергоатом».
Між ДП «НАЕК «Енергоатом» та ОСОБА_1 укладені договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 22 серпня 2001 року № 16,                                          від 04 серпня 2007 року № 6, від 09 липня 2014 року № 22 та від 01 липня 2015 року                  № 14.
Відповідно до довідки управління будівництва ДП «НАЕК «Енергоатом» від 08 травня 2018 року № 35 у період дії договорів про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 22 серпня 2001 року № 16, від 04 серпня 2007 року № 6,                                    від 09 липня 2014 року № 22 (з 22 серпня 2001 року до 30 червня 2015 року включно), за результатами інвентаризацій, які проводилися в ДП «НАЕК «Енергоатом» перед складанням річної фінансової звітності, у матеріально-відповідальної особи ОСОБА_1 не були установлені нестачі, крадіжки та втрати від псування матеріальних цінностей, які знаходилися у нього в підзвіті.
У період строку дії договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність                    від 01 липня 2015 року №14 (з 01 липня 2015 року до 09 вересня 2016 року включно),                   у відповідача встановлена нестача матеріальних цінностей, які були передані йому                             у 2009 - 2014 роках під час дії договорів про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 04 серпня 2007 року № 6, від 09 липня 2014 року № 22.
Ця нестача матеріальних цінностей установлена за результатами інвентаризації, яка проводилася в ДП «НАЕК «Енергоатом» перед складанням річної фінансової звітності, з урахуванням результатів повторної інвентаризації, які проводилися в ДП «НАЕК «Енергоатом» згідно з наказами відокремленого підрозділу від 30 жовтня 2015 року № 1277 «Про проведення повної річної інвентаризації та віднесення майна до складу цілісного майнового комплексу» та від 17 лютого 2016 року № 185 «Про проведення інвентаризації».
Безпосередньо інвентаризації проводилися робочими інвентаризаційними комісіями, створеними розпорядженням управління будівництва ДП «НАЕК «Енергоатом»                             від 19 листопада 2015 року №416 та наказом ДП «НАЕК «Енергоатом» від 17 лютого 2016 року №185 «Про проведення інвентаризації».
Повторна інвентаризація проведена у зв`язку з тим, що 26 січня 2016 року заступнику начальника управління будівництва ДП «НАЕК «Енергоатом» ОСОБА_2 - голові робочої інвентаризаційної комісії, створеної розпорядженням управління будівництва ДП «НАЕК «Енергоатом» від 19 листопада 2015 року № 416, відповідач подав письмові пояснення щодо наявності матеріальних цінностей, нестача яких була у нього установлена станом на 30 листопада 2015 року.
За результатами повторної інвентаризації, проведеної згідно з наказом ДП «НАЕК «Енергоатом» від 17 лютого 2016 року № 185, робоча інвентаризаційна комісія встановила наявність станом на 17 лютого 2016 року матеріальних цінностей на суму 279 328,57 грн, а також нестача матеріальних цінностей на суму 34 844,58 грн та лишки матеріальних цінностей на суму 2 178,86 грн, які не заліковувалися з установленою нестачею за пересортицею.
До оформлення протоколу від 04 березня 2016 року № 1 робоча інвентаризаційна комісія відомості про наявність та відсутність матеріальних цінностей вносила до відповідних інвентаризаційних описів та звіряльних відомостей, на підставі яких узагальнювалися результати повторної інвентаризації та викладалася інформація, що вимагається при складанні протоколу постійно діючої інвентаризаційної комісії ДП «НАЕК «Енергоатом».
Відповідач ОСОБА_1 був ознайомлений під підпис з результатами повторної інвентаризації, що підтверджується протоколом робочої інвентаризаційної комісії  від 04 березня 2016 року № 1.
24 травня 2016 року на засіданні постійно діючої інвентаризаційної комісії ДП «НАЕК «Енергоатом» прийняте рішення про відображення в бухгалтерському обліку відокремленого підрозділу з управління будівництвом ДП «НАЕК «Енергоатом»: лишків матеріальних цінностей на суму 2 178,86 грн, нестачі матеріальних цінностей -                             34 844,58 грн та нестачі переданих відповідачеві будівельних матеріалів і товарно-матеріальних цінностей - 250 335,22 грн.
Відповідно до звітів з незалежної оцінки майна визначені реальні збитки, завдані ДП «НАЕК «Енергоатом», у вигляді нестачі товарно-матеріальних цінностей на суму 248 380,31 грн, яку просило стягнути ДП «НАЕК «Енергоатом» з колишнього працівника ОСОБА_1 , на якого було покладено повну матеріальну відповідальність.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано справу.
У травні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду. 
Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційна скарга у цій справі подана у квітні 2019 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно зі статтею 138 КЗпП Українидля покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.
Випадки повної матеріальної відповідальності визначені статтею 134 КЗпП України.
Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до                                 статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами.
Суд апеляційної інстанції, зазначивши, що для покладення на працівника повної матеріальної відповідальності у цій справі немає значення, яку посаду обіймає працівник та за яким фахом він працює, встановив, що матеріальні цінності передавались відповідачу під звіт за разовими документами, а саме накладними, які він підписував як відповідальна за отримані товарно-матеріальні цінності особа, а матеріальні збитки спричинені їх нестачею.
Суд апеляційної інстанції дослідив докази у справі, які підтверджують отримання відповідачем товарно-матеріальних цінностей, та надав їм правову оцінку.
Суд апеляційної інстанції з урахуванням досліджених  та належно оцінених доказів у справі доказів дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 несе повну матеріальну відповідальність за виявлену нестачу переданих йому товарно-матеріальних цінностей,  які передавалася йому під звіт за разовими документами, а саме накладними.
Відповідно до частини третьої статті 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.
Верховний Суд зазначає, що встановлені  статтею  223   КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків,  а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює   або   вважає   неможливим   поновити  порушений  строк.  Якщо  строк  пропущено без поважних причин,  суд відмовляє у позові з  цих  підстав.
Суд апеляційної інстанції обґрунтовано вказав, що днем виявлення шкоди необхідно вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, завданої працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, необхідно вважати день підписання відповідного акта або висновку.
Суд апеляційної інстанції виходив з того, що на підприємстві кожного року перед річним звітом проводяться інвентаризації, зокрема, на ділянках роботи                               ОСОБА_1 . У 2015 році така інвентаризація проведена в листопаді - грудні 2015 року, яка була оформлена протоколом від 02 грудня 2015 року № 33 засідання робочої інвентаризаційної комісії, актом від 31 грудня 2015 року № 1, а результати цієї інвентаризації затверджені протоколом від 06 січня 2016 року № 6-120/1270  засідання центральної комісії з інвентаризації майна ДП «НАЕК «Енергоатом».
У зв`язку із наказом ДП «НАЕК «Енергоатом» від 17 лютого 2016 року № 185 призначено проведення інвентаризації повторно, результати якої були оформлені робочою комісією у протоколі № 1 від 04 березня 2016 року, які затверджені протоколом засідання постійно діючої інвентаризаційної комісії від 24 травня                            2016 року. Проте повна повторна інвентаризація не проводилась, а лише перевірені ті товарно-матеріальні цінності, на які вказував ОСОБА_1 як наявні, що  встановлено судом апеляційної інстанції.
Згідно з протоколом робочої комісії від 04 березня 2016 року № 1 визначена під час інвентаризації у грудні 2015 року нестача, затверджена протоколом від 06 січня                         2016 року № 06-120/1270, відкоригована з урахуванням виявлених у ОСОБА_1 товарно-матеріальних цінностей, які були віднесені до нестачі. Інші результати підтверджені у тому вигляді, в якому вони зафіксовані у протоколі від 06 січня                         2016 року № 06-120/1270.
Після оформлення результатів інвентаризацій, підприємство визначило реальні збитки, завдані ДП «НАЕК «Енергоатом»нестачею товарно-матеріальних цінностей, шляхом проведення незалежних оцінок майна.
Відповідно до звіту незалежної оцінки 75/27-16-17 визначені реальні збитки, завдані ДП «НАЕК «Енергоатом»у вигляді нестачі товарно-матеріальних цінностей в кількості 38 найменувань, виявлені під час проведення повної інвентаризації станом                                      на 30 листопада 2015 року на суму 218 893,97 грн.
Додатком до цього звіту стали матеріали саме інвентаризації, проведеної в листопаді 2015 року, а саме протокол від 25 грудня 2015 року № 33 засідання робочої інвентаризаційної комісії, інвентаризаційний опис № 43 товарно-матеріальних цінностей від 30 листопада 2015 року, звіряльна відомість від 25 грудня 2015 року.
Згідно зі звітом незалежної оцінки 74/27-16-14 визначені реальні збитки, завдані                            ДП «НАЕК «Енергоатом» у вигляді нестачі товарно-матеріальних цінностей в кількості 13 найменувань, виявлені під час проведення інвентаризації станом на 17 лютого                     2016 року на суму 29 486,34 грн. 
Додатком до цього звіту стали матеріали інвентаризації, проведеної на підставі наказу від 17 лютого 2016 року № 185, а саме протокол від 04 березня 2016 року № 1 засідання інвентаризаційної комісії.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з дати затвердження результатів первісної повної інвентаризації - 06 січня 2016 року розпочинається початок перебігу строку для звернення роботодавця до суду з позовом про відшкодування шкоди у розмірі, встановленому у звіті оцінки 75/27-16-17. З позовом підприємство звернулось 29 березня 2017 року, для звернення до суду з позовом щодо відшкодування шкоди у розмірі 218 893,97 грн, встановленому у звіті                                       оцінки 75/27-16-17, сплинув річний строк згідно з частиною третьою статті 233 КЗпП України.
Проте річний строк для звернення до суду щодо відшкодування реальних збитків, визначених звітом оцінки 74/27-16-14 щодо нестачі товарно-матеріальних цінностей в кількості 13 найменувань на суму 29 486,34 грн не сплинув, оскільки цей строк розпочався з дати затвердження висновків робочої комісії, оформлених протоколом від 04 березня 2016 року № 1, на засіданні постійно діючої інвентаризаційної комісії 25 квітня 2016 року.
Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про стягнення суми збитків лише в межах річного строку передбаченого частиною третьою статті 233 КЗпП України, тобто в розмірі 29 486,34 грн.
З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставини щодо виявлення позивачем шкоди, яка завдана працівником, є необґрунтованими доводи касаційної скарги.
Верховний Суд зауважує, що надав правову оцінку оскарженому рішенню суду апеляційної інстанції в межах доводів касаційної скарги з урахуванням встановлених судом обставин.
Доводи касаційної скарги не спростовують встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи та висновків, зводяться до незгоди з судовими рішеннями та необхідності переоцінки доказів у справі, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» залишити без задоволення.
Постанову Запорізького апеляційного суду від 27 лютого 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                               О. В. Ступак
 
Судді:                                                                                                           І. Ю. Гулейков
                                                                                                                      А. С. Олійник 
                                                                                                                      С. О. Погрібний
                                                                                                                      В. В. Яремко