ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

12 квітня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 742/2370/20
Головуючий у першій інстанції – Бездідько В. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/548/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
                    головуючого  судді – Губар В.С.,
                    суддів – Онищенко О.І., Скрипки А.А.
                    із секретарем судового засідання – Поклад Д.В. 

Позивач – Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області 
Відповідач – ОСОБА_1 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (з повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 грудня 2020 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до ОСОБА_1 про стягнення переплати пенсій,

місце ухвалення судового рішення – м. Прилуки Чернігівської області
дата складання повного тексту судового рішення – не зазначено

                                 ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1   на свою користь переплату пенсії у розмірі 251639,72 грн.
В обґрунтування позовних вимог посилається, що відповідач з 11.09.2002 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області, як отримувач пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру». 
Вказує, що у листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання неправомірними дій суб`єкта владних повноважень щодо відмови у перерахунку пенсії за вислугу років та зобов`язання вчинити певні дії. 
Постановою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02.11.2016 року по справі № 742/3161/16-а визнано протиправними дії Прилуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови ОСОБА_1 в проведенні перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 90 відсотків заробітної плати, згідно довідки прокуратури Чернігівської області від 2 лютого 2016 року №18ф-77 та зобов`язано Прилуцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії за вислугу років, призначену у відповідності до Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 90 відсотків заробітної плати без обмеження максимального розміру, на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09 грудня 2015 року №1013, згідно  довідки прокуратури Чернігівської області від  22 лютого 2016 року №18ф-77 з 01 січня 2016 року. 
Посилаються, що 25.06.2019 року на адресу Прилуцького відділу з питань призначення перерахунків пенсій № 18 Головного управління надійшов лист, згідно  якого зобов`язано привести у відповідність пенсійну справу відповідача, а саме розмір пенсії повинен обмежуватись десятьма, прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на час проведення перерахунку). 
Тому стверджують, що 15.07.2019 року пенсійна справа ОСОБА_1 приведена у відповідність до вимог чинного законодавства і сума переплати пенсії за період із 01.01.2016 року по 31.07.2019 року становить 251639,72 грн. та підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 грудня 2020 року в задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області в особі начальника Юрченка Ю.Д. просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неповне з`ясування судом фактичних обставин справи та порушення норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що в резолютивній частини рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02.11.2016 року, яким зобов`язано провести відповідачу перерахунок та виплату пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 90% заробітної плати без обмеження її максимального розміру, слово «пенсія» не міститься. А тому апелянт вважає, що суд спонукав Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок пенсії без обмеження максимального розміру заробітної плати, а не пенсії.
Вказує, що мотивувальна частина вказаного рішення суду про зобов`язання здійснити перерахунок пенсії відповідачу не містить норм права, що регулюють розмір пенсії, а тому стверджує, що питання виплати пенсії без обмеження її максимального розміру судом не розглядалось, як і не розглядалось право відповідача на отримання пенсії без обмеження її розміру на майбутнє.
Наголошує, що ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», якою  встановлено обмеження максимального розміру пенсії з 01.01.2016 року, є чинною і неконституційною не визнана, а тому застосувується до спірних правовідносин.
Розпорядженням начальника управління від 26.12.2016 року відповідачу призначено пенсію у розмірі 18081,44 грн. з 01.01.2016 року і в такому розмірі здійснювалась її виплата. А 15.07.2019 року пенсійна справа відповідача приведена у відповідність до вимог чинного законодавства, тому була виявлена переплата  у розмірі 251639,72 грн.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року  № 3-рп/2012 та рішення Європейського суду з прав людини від 03 червня 014 року у справі «Валентина Ніканорівна Великода проти України».
Відповідно до  ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції станом на час приведення пенсії відповідача у відповідність до вимог чинного законодавства) максимальний розмір пенсії не може перевищувати  десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії не міг перевищувати 10740 грн.
Тому вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області діяло у відповідності до вимог чинного законодавства і переплата відповідачу пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.07.2019 року становить 251639,72 грн., яка має бути стягнута судом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – адвокат Сотніченко О.М. просить залишити без задоволення апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 грудня 2020 року залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , дослідивши  матеріали цивільної  справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області як отримувач пенсії  відповідно до Закону України «Про прокуратуру».
Як убачається з матеріалів справи, у 2016 році ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання неправомірними дій суб`єкта владних повноважень  щодо відмови у перерахунку пенсії за вислугу років та зобов`язання вчинити певні дії.
Постановою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 листопада 2016 року у справі № 742/3161/16-а зобов`язано Прилуцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, призначену у відповідності до Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 90 відсотків заробітної плати без обмежень максимального розміру, на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09 грудня 2015 року № 1013, згідно довідки прокуратури Чернігівської області від 22 лютого 2016 року № 18ф-77 з 01 січня 2016 року. (а.с. 15-16).
Зазначена постанова в установленому порядку не оскаржувалась та набрала законної сили, а тому є преюдиційною під час розгляду цієї справи  відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України.
25.06.2019 року на адресу Прилуцького відділу з питань призначення перерахунків пенсій № 18  надійшов лист від Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, яким зобов`язано привести у відповідність пенсійну справу ОСОБА_1 , а саме, розмір пенсії повинен обмежуватись десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратив працездатність, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (а.с. 5).
Згідно протоколу переплати пенсії ОСОБА_1 сума такої переплати складає 251639,72 грн. (а.с. 6-8).
Зазначені обставини сторонами не спростовані  і не заперечувались.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, суд першої інстанції виходив з того, переплати пенсії відповідачеві відбулась  внаслідок того, що спочатку позивач виконував постанову Прилуцького міськрайонного суду від 02.11.2016 року добровільно і виплачував відповідачеві пенсію без обмеження її максимального розміру, а потім у липні 2019 року вирішив на власний розсуд провести перерахунок і виплачувати пенсію у меншому розмірі із застосуванням обмеження - максимального розміру, при цьому здійснивши перерахунок за минулий період. За висновком суду, така помилка не є рахунковою.
Також за висновком суду, відсутні підстави, передбачені ст. 1215 ЦК України та ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  для повернення безпідставно виплаченої пенсії, а саме рахункової помилки з боку позивача і недобросовісності/зловживання з боку відповідача.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується  апеляційний суд, враховуючи наступне.
Згідно ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Відповідно до статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.
Так, відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, але за умови відсутності: а) рахункової помилки зі сторони платника; б) недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.
Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Зобов`язання у зв`язку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. За наявності певних обставин законодавець вважає недоцільним повертати майно одній особі, навіть якщо інша особа набула таке майно за відсутності правових підстав.
Отже, законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.
Згідно ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Відповідно до п. 3 Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, затвердженого Постановою Правління Пенсійного Фонду України № 64 від 21.03.2003 року, повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, проводиться відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміни у складі сім`ї тощо. Суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку, стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.
Тобто, ст .50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено дві підстави для повернення пенсіонером сплачених йому пенсійних виплат: коли має місце зловживання з боку самого пенсіонера, який надав недостовірні дані, що впливають на призначення пенсії; або коли такі дані були наданні страхувальником.
Зловживанням є умисні протиправні дії пенсіонера, спрямовані на безпідставне отримання пенсій, або отримання пенсії у більшому, ніж визначено законом, розмірі.
Таким чином, стягнення надмірно сплачених сум пенсій можливе лише у випадку, якщо надмірна виплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через його зловживання, чи наявність факту рахункової помилки.
Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена у постанові суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц.
Окрім того, пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії» (постанова від 05.02.2018 року у справі № 556/1231/17).
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, оскільки позивачем не доведено належними і допустимими документальних доказами наявності у діях відповідача умислу на зловживання своїми обов`язками і не підтверджено наявність рахункової помилки позивача.
Також  апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про перерахунок йому пенсії, зобов`язати виплатити йому недоотриману суму пенсії за вислугу років за період з 01.08.2019 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області вчинити необхідні дії з метою виплати йому пенсії за вислугу років у повному обсязі без обмежень розміру пенсії максимальним розміром згідно постанови Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02.11.2016 року.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області  про перерахунок пенсії ОСОБА_1 від 15.07.2019 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області  виплатити ОСОБА_1 недоотриману суму пенсії за вислугу років за період з 01.08.2019 року. В задоволенні решти вимог відмовлено (а.с. 17-18).
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17  червня 2020 року рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року скасовано та прийнята нова постанова. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про перерахунок пенсії ОСОБА_1 від 15.07.2019 року у частині застосування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області  при нарахуванні та виплаті пенсії ОСОБА_1 її обмеження максимальним розміром за період з 01.01.2016 року по 26.12.2016 року (а.с. 19-22).
Ухвалою Верховного Суду від 27 липня 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2020 року (а.с. 23-24).
Враховуючи викладене, постанова Шостого апеляційного суду від 17 червня 2020 року набрала законної сили і є преюдиційною під час розгляду цієї конкретної справи в силу приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України.
Позивачем не надано  суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду документальних доказів, яким чином та на підставі яких документів Головним управлінням Пенсійного фонду України ухвалено рішення про перерахунок пенсії ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК).
Згідно з ч. 2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Отже, переглядаючи справу, колегія суддів апеляційного суду приходить висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване і справедливе рішення по суті спору з дотриманням норм матеріального і процесуального права.  
Твердження апелянта про те, що постанова Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 липня 2016 року не містить норм права, що регулюють розмір пенсії та не визначалось право відповідача на отримання пенсії без обмеження максимальним розміром на майбутнє, апеляційним судом до уваги не приймаються, оскільки зазначена постанова сторонами не оскаржувалась та набрала законної сили і апеляційний суд не наділений повноваженнями здійснювати оцінку судових рішень суду першої інстанції по іншим справам.
Докази та обставини, на які посилається Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області  в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.  
Доводи апеляційної скарги  не містять передбачених процесуальним законом підстав для скасування  законного і обґрунтованого судового рішення, не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на  правильність вирішення спору по суті, та є аналогічними  аргументам, викладеним у позовній заяві, яким суд першої інстанції надав обґрунтовану оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню  без задоволення, а  рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не відшкодовуються відповідно до ст.141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 375, 380, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

                                   П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення.
Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                     Судді: