ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

18 травня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №584/1927/19 
Номер провадження 22-ц/816/773/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Криворотенка В. І. 
з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М., 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - Путивльська районна державна адміністрація Сумської області, як орган опіки та піклування,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 23 лютого 2021 року в складі судді Данік Я.І., постановлене в м. Путивль, повний текст судового рішення складений 05 березня 2021 року,

                                                           в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у грудні 2019 року, ОСОБА_1 просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Свої вимоги мотивувала тим, що з 30.09.2006 року по 06.06.2016 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 19.11.2016 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , з яким разом з дочкою проживають разом. З лютого 2016 року відповідач не приймає участі у вихованні їхньої спільної дочки та не спілкується з нею, тому позивач у серпні 2018 року звернулась до органу опіки та піклування з метою позбавлення відповідача батьківських прав, який, в свою чергу, звернувся з проханням визначення порядку спілкування з дочкою. У жовтні 2018 року органом опіки та піклування було визначено порядок спілкування відповідача з дочкою, попереджено про відповідальність за не виконання батьківських обов`язків. Однак, відповідач не проявляє жодного інтересу до дитини, не спілкується з нею, не вітає її з днем народження, не цікавиться успіхами у навчанні. 
Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 23.02.2021 року в задоволенні позову відмовлено. 
Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Покладено на службу у справах дітей Путивльської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків відносно його дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з досліджених у судовому засіданні доказів убачається, що відповідач неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки, тобто фактично самоусунувся від виховання та утримання дітей. Проте, беручи до уваги покази свідка ОСОБА_5 , докази надані відповідачем, суд дійшов висновку про недоцільність на даний час позбавлення його батьківських прав, попередивши про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не відповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на обставини того, що в протоколі засідання комісії з питань захисту прав дитини Путивльської РДА №69 від 11.10.2018 року зазначено, що відповідно до пояснень родичів, сусідів та знайомих встановлено, що відповідач вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться її життям і здоров`ям з лютого 2016 року. Крім того, за показанням свідка ОСОБА_6 , практичного психолога, дочка фактично вважає своїм батьком вітчима, це підтвердила і сама дочка в судовому засіданні. Вказує, що місцевий суд не надав оцінки обставинам того, що винна поведінка відповідача щодо ухилення від участі у вихованні дитини, починаючи з лютого 2016 року, не змінилася на краще, а твердження відповідача про наявність перешкод з боку відповідача у спілкуванні з дочкою не підтверджується жодними належними доказами. 
Позивач  в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити. 
Відповідач просив рішення залишити без змін.
Представник третьої особи до суду не прибув про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, сторони з 30.09.2006 року по 06.06.2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9-11).
Відповідно з протоколу №69 засідання комісії з питань захисту прав дитини Путивльської районної державної адміністрації від 11.10.2018 року та розпорядження голови Путивльської районної державної адміністрації №629-ОД від 19.10.2018 року встановлено порядок побачень та зустрічей ОСОБА_2 з його малолітньою дитиною ОСОБА_3 протягом одного місяця з 22.10.2018 року по 22.11.2018 року щонеділі з 11 години до 16 години в присутності матері, а ОСОБА_1 рекомендовано не перешкоджати зустрічі дитини з батьком. Крім того, в протоколі №69 зазначено, що відповідно до пояснень родичів, сусідів та знайомих встановлено, що ОСОБА_2 з лютого 2016 року вихованням та утриманням дитини ОСОБА_3 не займається, не цікавиться її життям та здоров`ям, не надає матеріальної допомоги на утримання, з дитиною не проживає, не створює належних умов для проживання (а.с. 12, 13).
Судовим наказом від 17.04.2019 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання його неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 8 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 29).
Відповідно до довідки Путивльського РВ ДВС ГТУЮ у Сумській області №6455 від 20.08.2019 року, в ході виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини, за період з 01.05.2019 року по 31.07.2019 року було нараховано 3086 грн, а фактично отримано 1870,76 грн (а.с. 30).
Згідно з довідкою виконавчого комітету Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області №4771 від 12.09.2019 року ОСОБА_1 зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 , разом з дочкою ОСОБА_3 (а.с. 42).
Згідно з довідками №327 від 19.09.2017 року, №144 від 21.05.2018 року та №220 від 21.08.2019 року ОСОБА_7 навчається в Путивльській ЗОШ І-ІІІ ступенів №1 ім. Радіка Руднєва, вихованням дитини займається мама, відвідує батьківські збори, бере активну участь у житті дитини і класу, батько дитини не буре участі у вихованні дитини, в школі жодного разу не був (а.с. 27, 28, 31).
Відповідно до висновку психолога з питання ставлення дитини до батька, ступеня розвитку між ними родинних взаємовідношень №238 від 05.09.2019 року, ОСОБА_3 зарекомендувала себе як старанна та здібна учениця, її вихованням займається мати, батько дитини - ОСОБА_2 не бере участі у вихованні дитини , у школі жодного разу не був (а.с. 41).
Згідно з актом обстеження умов проживання від 14.09.2018 року, актом оцінки потреб сім`ї від 17.09.2018 року та висновком оцінки потреб сім`ї від 17.09.2018 року, за місцем проживання позивача по АДРЕСА_2 встановлено, що дитина має окрему кімнату, забезпечена одягом та взуттям, для навчання, виховання та розвитку дитини створені належні умови (а.с. 15 - 21).
Крім того, відповідно до акту обстеження умов проживання від 17.09.2019 року, акту оцінки потреб сім`ї від 17.09.2019 року та висновку оцінки потреб сім`ї від 17.09.2019 року, за місцем проживання позивача по АДРЕСА_1 встановлено, що дитина має окрему кімнату, забезпечена одягом та взуттям, для навчання, виховання та розвитку дитини створені належні умови (а.с. 43 - 47).
Позивач працює на посаді медсестри у КНП «ЦП МСД Путивльської райради» та отримала доход за період з 01.02.2019 року по 31.07.2019 року в розмірі 51509,14 грн (а.с. 32).
За місцем проживання та роботи ОСОБА_1 характеризується позитивно (а.с. 39, 40).
Відповідач проживає по АДРЕСА_3 разом з матір`ю - ОСОБА_8 , працює на посаді фельдшера в Путивльському коледжі СНАУ, очолює Путивльську районну організацію Народної партії, за місцем проживання та роботи характеризується добре (а.с. 73 - 78).
Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому листу №2-н/584/8/19 від 17.04.2019 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини, станом на 01.01.2020 року заборгованість складає 69,00 грн (а.с. 71).
Відповідно до висновку Путивльської районної державної адміністрації №01-21/3503 від 04.12.2019 року вважається за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до його малолітньої дитини ОСОБА_3 (а.с. 48).
Дитина - ОСОБА_3 , в судовому засіданні суду першої інстанції повідомила, що проживає у сім`ї ОСОБА_1 . З батьком спілкуватися не бажає, і вважає своїм батьком чоловіка матері - ОСОБА_4 .
Допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , суду показали, що ОСОБА_3 проживає з матір`ю, перебуває на її утриманні. Дитина вважає батьком ОСОБА_4 . Після розлучення відповідач перестав приймати участі у вихованні дитини та цікавиться її життям.
Свідок ОСОБА_5 пояснила, що є сестрою відповідача, і вона разом останнім їздила в школу до його дитини - ОСОБА_3 , де відповідач передав подарунок дитині. З дитиною він не зустрічається, оскільки позивач негативно налаштовує дитину проти батька та ухиляється від їх зустрічей. Дитина з нею також не спілкується.
Відповідно до частин першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789XII (78912), у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно ст. ст. 141, 151 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки, щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків, щодо дитини; батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.
Відповідно до вимог ч. ч. 4 - 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.   
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства».
Частинами 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.
Статтею 164 СК України передбачено виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновки, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивачем, не надано до суду першої інстанції доказів того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання обов`язків з виховання неповнолітньої дочки т.т. втратив батьківський інтерес до дитини і така його поведінка відносно дочки, є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками.
Крім того, встановлений за рішенням комісії з питань захисту прав дитини Путивльської районної державної адміністрації та розпорядження голови Путивльської районної державної адміністрації порядок побачень та зустрічей ОСОБА_2 з його малолітньою дитиною ОСОБА_3 протягом одного місяця з 22.10.2018 року по 22.11.2018 року щонеділі з 11 години до 16 години в присутності матері та надані рекомендації ОСОБА_1 не перешкоджати зустрічі дитини з батьком, доводить, що  позивачем не спростовані доводи відповідача з приводу вчинення нею перешкод у спілкуванні батька з дитиною.
Висновок наданий органом опіки та піклування Путивльської районної державної адміністрації від 04.12.2019 року апеляційний суд сприймає критично, з огляду на те, що у ньому не відображено ставлення батька до своєї дитини, своїх обов`язків по вихованню дитини, а також самої дитини до свого батька. Не надано жодної характеристики батька, обставин неналежного виконання з його боку своїх батьківських обов`язків, а також не обґрунтовано того, що позбавлення відповідача батьківських прав позитивно вплине на інтереси дитини. Водночас, сам висновок зроблено на суб`єктивному враженні працівника вказаного органу від спілкування з родичами та знайомими позивача.
Колегія суддів звертає увагу на те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, а тому суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських прав. Тобто, позбавлення батьківських прав є можливим, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.
При цьому, колегія суддів зазначає, що жодних доказів того, що відносно позивача застосовувалися будь - які засоби попередження або впливу щодо виконання ним своїх батьківських обов`язків з боку органів внутрішніх справ (притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків), чи з боку органів опіки та піклування (проведення з відповідачем бесід, з приводу необхідності належного виконання останнім батьківських обов`язків) матеріали справи не містять.
Крім того, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту інтересів дитини. Відповідно до ч. 1ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789XII (78912) держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанцій ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права та фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилення на обставини, які не були враховані при вирішенні справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04).
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його дочки на даний час є передчасним і не забезпечуватиме інтересів самої дитини.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

                                                                  п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 23 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 травня 2021 року.

Головуючий -                                                                                            С.С. Ткачук

Судді:                                                                                                         О.Ю. Кононенко

                                                                                                                    В.І. Криворотенко