15.06.21
22-ц/812/1095/21
Провадження № 22-ц/812/1095/21         

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року                                             м. Миколаїв
                                                                                  справа № 473/185/21
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючого Тищук Н. О.,
       суддів Колосовського С.Ю., Шаманської Н.О., 
       із секретарем Біляєвою В.М.,
розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, постановлене 15 квітня 2021 року суддею Ротар М.М. в приміщенні цього ж суду, (дата складання повного рішення не зазначена), у цивільній справі за позовом 
акціонерного товариства «Акцент-Банк» до
ОСОБА_1 
про стягнення кредитної заборгованості, 
У С Т А Н О В И В:
У січні 2021 року АТ «Акцент-Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Позивач зазначав, що 05.11.2019 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір без номеру, за яким остання отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 44.40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Посилаючись на порушення позичальницею кредитних зобов`язань, банк просив стягнути з відповідачки 33 601, 39 грн. заборгованості, з яких 25 131, 17 грн. – за тілом кредиту, 8 220, 22 грн. – за відсотками та 250 грн. штрафу. 
Відповідачка участі у судових засіданнях не брала, подала до суду заяву про часткове визнання позовних вимог.
Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 квітня 2021 року позов задоволено частково, з ОСОБА_1 на користь банку стягнуто 25 131, 17 грн. кредитної заборгованості.
В апеляційній скарзі банк просив рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на помилковість висновків суду про неузгодженість умовами договору розміру процентів за користування кредитними коштами та обсягу відповідальності позичальниці у вигляді штрафів.
Правом відзиву на апеляційну скаргу відповідачка не скористалась.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи. 
Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
З матеріалів справи вбачається, що 05.11.2019 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. В анкеті-заяві зазначені паспортні дані та місце проживання позичальниці. Будь-яких інших даних, у тому числі щодо суми отриманих кредитних коштів, розміру процентів за користування ними та обсягу відповідальності за порушення умов кредитування анкета-заява не містить. Не визначено нею і типу кредитної картки, яку ОСОБА_1  бажала оформити (а.с. 5) .
З витягу з Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що ОСОБА_1 погоджувала отримання кредитної картки типу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », проте підпису позичальниці Умови та правила не містять (а.с 14-15).
Паспорт споживчого кредитування, у якому детально визначено умови кредитування, підписаний простим електронним підписом  ОСОБА_1 , проте містить дані про умови кредитування за картками "Універсальна" та "Універсальна Gold"  (а.с. 6-7).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ "А-Банк").
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав позичальник у борг), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів користування кредитною карткою "Зелена" та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ "Акцент-Банк", які розміщені на сайті: https://a-bank.com.ua/green/tariffs, як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ "А-Банк", що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг з Тарифів користування кредитною карткою "Зелена" та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ "Акцент-Банк" розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ "А-Банк".
Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим АТ "А-Банк", тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції правильно виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів користування кредитною карткою "Зелена" та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ "Акцент-Банк", які надав банк, відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ "А-Банк".
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, яку суд першої інстанції вірно застосував.
Також колегія суддів звертає увагу на те, що надані банком докази суперечать один одному, оскільки стосуються різних карток. Так, Паспорт споживчого кредиту за програмою "Кредитна картка", який підписаний простим електронним підписом ОСОБА_1 містить дані про картку "Універсальна" та картку "Універсальна Gold". Умови кредитних договорів на оформлення вказаних карток мають суттєві відмінності у кредитному ліміті, процентній ставці, а також відповідальності сторони в разі порушення кредитних зобов`язань. Даних в матеріалах справи, яку картку отримав відповідач, матеріали справи не містять.
Додані до позовної заяви Тарифи, а також Умови та правила користування мають відношення до кредитної картки "Зелена", а не "Універсальна" та "Універсальна Gold".
Отже, посилання апеляційної скарги на Паспорт споживчого кредиту, який за доводами банку, містить основні умови кредитування не можуть бути підставою для задоволення позову в частині нарахованих процентів.
Щодо стягнення тіла кредиту, то в цій частині рішення суду учасниками справи не оскаржувалось, а тому і перегляду судом апеляційної інстанції не підлягає.
Відповідно до частини другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 3 статті 367 ЦПК України).
До апеляційної скарги банком додано виписку по картковому рахунку, проте не зазначено жодної виняткової обставини, яка перешкоджала б йому подати цей доказ до суду першої інстанції.
Таким чином, виписка по картковому рахунку, додана до апеляційної скарги, подана банком з порушенням норм процесуального права, а тому не може бути прийнята судом апеляційної інстанції, як доказ.
Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до статті 81 ЦПК України.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, то колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.
Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня  прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.

Головуючий                                        Н.О.Тищук
Судді:                                                С.Ю.Колосовський
       Н.О.Шаманська                        
---------------------------------
Повну постанову складено 15 червня 2021 року