П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/16882/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Попова Оксана Гнатівна   
Суддя-доповідач -  Боровицький О. А.   
13 квітня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Боровицького О. А. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Шидловського В.Б. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Яремчук Л.С, 
позивача: не з`явився,  
представника відповідача: Шатківської А.А.

розглянувши  у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області в якому просив визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення рішення від 25 квітня 2018 року № 0009361305 про сплату 54 394,50 грн. суми штрафу за затримку сплати авансових платежів податку на доходи фізичних осіб на 14,11 календарних днів за 2-3 квартали 2016 року та від 25 квітня 2018 року № 0009391305 про сплату 18 834,89 грн., суми штрафу за затримку сплати авансових платежів з податку на доходи з фізичних осіб на 6 календарних днів за 2 квартал 2017 року.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Позивач в судове засідання не з`явився про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила суд задовольнити її.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, яка прибула в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 у спірний період був зареєстрована в установленому законодавством порядку як фізична особа-підприємець та із 01.04.2016 та протягом 2017 року перебував на загальній системі оподаткування.
Податковим органом було проведено планову документальну виїзну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017.
За результатом перевірки складено акт від 10.04,2018 №393/06-30-13-05/ НОМЕР_1 встановлено порушення, зокрема, пп.177.5.1 п.177.5 ст. 177 ГПСУ встановлено несвоєчасну сплату ФОП ОСОБА_1 авансових платежів з податку на доходи фізичних осіб за 2-3 кв. 2016 та 2 кв. 2017 року на загальну суму 638119,43 грн.
На підставі висновку акту перевірки №1266/06-30-13-05/ НОМЕР_1 від 18.10.2019, Головним управлінням ДФС прийнято податкові повідомлення-рішення від 25 квітня 2018 року № 0009361305 про сплату 54 394,50 грн. суми штрафу за затримку сплати авансових платежів податку на доходи фізичних осіб на 14,11 календарних днів за 2-3 квартали 2016 року та від 25 квітня 2018 року № 0009391305 про сплату 18 834,89 грн., суми штрафу за затримку сплати авансових платежів з податку на доходи з фізичних осіб на 6 календарних днів за 2 квартал 2017 року.
Вважаючи вказані податкові повідомлення - рішення протиправними, а свої права порушеними, позивач звернулась до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків, зборів та обов`язкових платежів, зокрема, їх вичерпний перелік, порядок адміністрування, коло платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, визначено положеннями Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України із змінами та доповненнями).
Згідно п.п.16.1.3 та п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України - платник податків зобов`язаний, зокрема, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Податковим обов`язком є обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (пункт 36.1 ст. 36 Податкового кодексу ).
На підставі п. 36.4 ст. 36 Податкового кодексу виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податку самостійно або за допомогою представника чи податкового агента.
Як визначено п. 36.5 ст. 36 Податкового кодексу  відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Згідно п. 38.1 ст. 38 Податкового кодексу  виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Згідно п.46. 1 ст.46 ПК України - податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Пунктом 54.1 ст. 54 ПК України визначено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою. Платники податку зобов`язані, зокрема: своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих контролюючим органом, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку (ст. 176 Податкового кодексу України).
Згідно п. 57.1. ст. 57 ПК України: платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як встановлено судом, у звітній декларації за 2016 рік та Розрахунку податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб (Додаток Ф2 до податкової декларації) у рядку 1.2 вказана загальна сума авансових платежів з податку на доходи фізичних осіб 663 957,00 грн., яка розрахована позивачем самостійно згідно з фактичними даними, зазначеними у Книзі обліку доходів і витрат кожного кварталу (крім четвертого) та сплачена до бюджету протягом звітного (податкового) року згідно з п.п 175.5.1 пункту 175.1 ст.177 ПКУ, у рядку 1.1 вказана самостійно визначена сума податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету за результатами звітного року 693 556,17 грн..
Відповідачем до суду надано докази,  на підставі яких стверджує, що позивачем:
- за 2-3 квартал 2016 року та за 2 квартал 2017 року сплачено авансові платежі з ПДФО з затримкою на 14, 11 календарних днів
- за  2-3   квартал 2016 року сплачено авансові платежі з ПДФО з затримкою на 49, 90, 53 календарних днів.
Під час судового розгляду справи позивачем визнається, що сплата авансових платежів з податку  на доходи фізичних осіб відбувалась у дати, що вказані відповідачем, однак заперечує, що сплата відбувалась з порушення визначених податковим законодавством строків,  відповідальність за порушення яких встановлена ПК України.
Заперечуючи щодо позовних вимог представник відповідача вказує, що оскільки документально підтверджується порушення строків сплати платником податків узгоджених податкових зобов`язань - авансових платежів з податку  на доходи фізичних осіб, що розраховані платником самостійно, то Головним управлінням правомірно прийнято податкові повідомлення-рішення від 25 квітня 2018 року № 0009361305 про сплату 54 394,50 грн. суми штрафу за затримку сплати авансових платежів податку на доходи фізичних осіб на 14,11 календарних днів за 2-3 квартали 2016 року та від 25 квітня 2018 року № 0009391305 про сплату 18 834,89 грн., суми штрафу за затримку сплати авансових платежів з податку на доходи з фізичних осіб на 6 календарних днів за 2 квартал 2017 року.
Суд відмічає, що питання оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування врегульовано статтею 177 ПК України.
Підпунктом 177.5.1   п.177.5 ст. 177 ПК України  передбачено термін сплати авансових платежів з податку на доходи фізичних осіб (далі - ПДФО), розрахованих фізичною особою  - підприємцем самостійно згідно з фактичними даними, зазначеними у Книзі обліку доходів і витрат, до 20 числа місяця, наступного за кожним календарним кварталом (до 20 квітня, до 20 липня і до 20 жовтня). При цьому, якщо результатом розрахунку авансового платежу за відповідний календарний квартал є від`ємне значення, то авансовий платіж за такий період не сплачується.
В той же час,  пп. 177.5.3   п.177.5 ст.177 ПК України передбачено, що остаточний розрахунок ПДФО за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в річній податковій декларації про майновий стан і доходи (далі - податкова декларація), з урахуванням сплаченого ним протягом року ПДФО на підставі документального підтвердження факту його сплати.
Наслідки порушення правил сплати (перерахування) податків передбачені ст.126 ПК України.
Відповідно до п.126.1 ст.126 ПК України, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених п.126.2 ст.126 ПК України) протягом строків, визначених  Податковим кодексом, то платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10% погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20% погашеної суми податкового боргу.
Отже, передбачена пунктом 126.1 статті 126 ПК України штрафна санкція може бути застосована до платника податку лише тоді, коли податкове зобов`язання є узгодженим і таким, що сплачене із затримкою на визначені цим пунктом терміни.
Відповідно до п.110.1 чт.110 ПК України платники податків, податкові агенти та/або їх посадові особи несуть відповідальність у разі вчинення порушень, визначених законами з питань оподаткування та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідачем не заперечується, що суми податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік та 2017 рік  платником податків сплачено у сумах, що визначені у поданих деклараціях.
Як зазначалось судом, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою (п. 54.1 ст. 54 ПК України).
Суд зазначає, що оскільки фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 не здійснювалось декларування сум авансових платежів з податку на доходи фізичних осіб, що підлягають сплаті поквартально, то є помилковим твердження відповідача про те, що щоквартальні суми авансових платежів ПДФО є узгодженими сумами грошового зобов`язання.
З матеріалів справи слідує, що в поданих позивачем деклараціях про майновий стан та доходи за 2016 рік, 2017 рік (Додатку Ф2 Розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою) остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік самостійно визначений позивачем загальною сумою за звітний податковий рік згідно з даними, зазначеними в річній податковій декларації, з урахуванням сплаченого ним протягом року податку на доходи фізичних осіб на підставі документального підтвердження факту його сплати, то  штрафні санкції за несвоєчасну сплату авансових платежів не застосовуються.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновком суду першої інстанції, що податкові повідомлення рішення від 25 квітня 2018 року № 0009361305 та від 25 квітня 2018 року № 0009391305 є протиправними та підлягають скасуванню.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі   15 квітня 2021 року.

Головуючий	 	 	Боровицький О. А.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Матохнюк Д.Б.    Шидловський В.Б.