ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 р. 	Справа № 440/6354/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 09.12.2020, головуючий суддя І інстанції: С.С. Сич, м. Полтава, повний текст складено 09.12.20  по справі № 440/6354/20
за позовом                 ОСОБА_1  
до                Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області           
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також – позивачка) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі також – відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області), в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо ненарахування та невиплати недоотриманої ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за період з 28.08.2014 по 16.05.2016 включно;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману її матір`ю, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за період з 28.08.2014 по 16.05.2016 включно.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 440/6354/20, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року закрито провадження в адміністративній справі № 440/6354/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.
Роз`яснено позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати таку ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, дійшов помилкового висновку про те, що спір між позивачкою та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області у цій справі виник у зв`язку з невиконанням суб`єктом владних повноважень своїх публічно-владних управлінських функції (ненарахування пенсії), а тому такий спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, що свідчить про безпідставне закриття провадження у справі.
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що оскільки судом першої інстанції при прийнятті ухвали було вірно застосовано норми права, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні. За результатами апеляційного розгляду апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України), суд  апеляційної  інстанції  розглядає справу  в порядку письмового провадження за наявними  у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про закриття провадження у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що спір між сторонами не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки правовідносини у цій справі мають вирішуватись в порядку цивільного судочинства.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з мотивами та висновками суду першої інстанції з таких підстав.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. (ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).
Справою адміністративної юрисдикції у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України є, зокрема, переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.
За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).
Отже, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
З аналізу наведених процесуальних норм убачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.
Тобто, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) відповідно до прийнятих або вчинених при здійсненні ними владних управлінських функцій.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулась особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Як убачається з матеріалів справи, 28 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про здійснення нарахування та виплат пенсії, недоодержаної її матір`ю - ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 28.08.2014 по 16.05.2016.
Листом № 4399-4296/А-03/8-1600/20 від 05.08.2020 Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повідомило, що «відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з власної волі, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення. Датою звернення за отриманням пенсії у випадках смерті пенсіонерів є дата звернення осіб, що мають право на виплату недоотриманої пенсії та надали всі передбачені законодавством документи. Згідно з даними електронного журналу звернень за ф. 10 заява про призначене пенсії ОСОБА_2 була зареєстрована управлінням Пенсійного фонду України в Будьонівському районі м. Донецька 07.10.2014. Рішення по заяві не прийняте, у подальшому за отриманням пенсії на території, яка контролюється українською владою особа не зверталася. Таким чином, на день смерті ОСОБА_2 - 01.03.2018, виплата пенсії не здійснювалася не з вини органу, що призначає та виплачує пенсію, і сума нарахованої за її життя пенсії відсутня.» 
Враховуючи викладене, на підставі документів, наданих 22.05.2019, пенсійним органом проведено обчислення розміру пенсії, що могла бути нарахована матері позивачки, із застосуванням статті 46 Закону, а саме: з 21.05.2016 по 31.03.2018. Сума недоодержаної пенсії за вказаний період склала 30677,72 грн та була виплачена позивачці 08.07.2019.
Отже, за результатами розгляду заяви прийнято рішення про відмову у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії її матері, ОСОБА_2 , за період з 28.08.2014 по 16.05.2016.
Аналіз спірних правовідносин свідчить, що ОСОБА_1 звернулась до суду для оскарження відмови пенсійного органу у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії її матері, ОСОБА_2 , за період з 28.08.2014 по 16.05.2016, оскільки право на її нарахування відповідачем заперечується.
Колегія суддів зазначає, що Цивільний процесуальний кодекс (далі - ЦПК) України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19).
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Пункт 2 частини першої статті 4 КАС України визначає публічно-правовий спір, зокрема, як спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій.
Як убачається із тексту позовної заяви, спірні правовідносини пов`язані з відмовою відповідача нарахувати та виплатити позивачці пенсію її матері, ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Тобто, позовні вимоги стосуються оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, здійснення, надання, одержання особою пенсійних виплат. Водночас, у позовній заяві наявні доводи за ч. 2 ст. 2 КАС України щодо неправомірності вказаної відмови відповідача.
Колегія суддів наголошує на тому, що позивачка в своєму позові не порушує питання щодо стягнення певної грошової суми, а заявляє, зокрема, вимоги про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Предметом позовних вимог є зобов`язання відповідача виплатити позивачу ненараховані та не отримані спадкодавцем за життя суми пенсії. Вказані вимоги є немайновими. 
Враховуючи суб`єктний склад сторін та характер спірних правовідносин, ця справа підлягає розгляду в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства, тобто спір підвідомчий адміністративному суду.
Доводи апеляційної скарги про належність спору до юрисдикції адміністративного суду є обґрунтованими.
З огляду на викладене, посилання суду першої інстанції на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц, а також Верховного Суду, викладену у постанові у справі № 750/7865/18 від 04 вересня 2019 року, є неправильним, оскільки такі висновки сформовано у спірних правовідносинах щодо стягнення нарахованих сум пенсій.
Отже, колегія суддів уважає, що висновок суду першої інстанції про закриття провадження у адміністративній справі № 440/6354/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, не відповідає приписам норм процесуального права.
За змістом ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Враховуючи наведені вище правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції не врахував усі ці обставини та при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов передчасного висновку про закриття провадження у справі, а тому ухвалене судове рішення на підставі вимог статті 320 КАС України підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. 

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу  Полтавського окружного адміністративного суду від 09.12.2020 по справі № 440/6354/20 - скасувати.
Справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії – направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку  до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	О.А. Спаскін    Л.В. Любчич