ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2021 року

м. Харків

справа № 642/1187/20
провадження № 22-ц/818/2548/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Хорошевського О.М.
Суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.

Учасники справи :

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» 
Відповідач: ОСОБА_1 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13 січня 2021 року, постановлене суддею Бородіною О.В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення суми 3 % річних,

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом в якому просило стягнути з відповідачки суму заборгованості 142816, 46 грн., з яких пеня 37481, 35 грн., 3 відсотки річні 26054,69 грн., інфляційні витрати 79280,42 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначили, що 22 лютого 2007 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк») та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № МL 703/001/2007 згідно з яким остання отримала у Банку кредит в розмірі 29 000,00 (двадцять дев`ять тисяч) доларів США строком до 22 лютого 2022 року, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, описаних в Кредитному договорі.

В порушення умов Кредитного договору ОСОБА_2 не здійснювала погашення Кредиту та сплату відсотків у строки та в розмірах, встановлених Кредитним договором .

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 липня 2011 року по справі № 2029/ 2-342/11 з відповідача стягнута заборгованість за кредитними договорами на загальну суму 315 359,89 грн. Рішення набрало законної сили та є невиконаним. Зі стягнутої суми заборгованість за кредитом складає 199 488.08 грн., заборгованість за процентами 89 744.33 грн., пеня - 26 127.48 грн. Сума боргу за тілом кредиту та процентами без пені складає 289 232.41 грн.

Однак, не зважаючи на постановлення вказаного судового рішення, відповідач свої зобов`язання з повернення позивачу суми боргу за кредитними договорами станом на момент подання даного позову так і не виконала.

Позивач зазначає, що за період з 27.02.2017 р. по 27.08.2017 р. (з урахуванням обмеження, встановленого частиною шостою статті 232 ГК України) нарахована пеня в розмірі 37481.35 грн. Відсотки річних за 1096 днів становлять 26 054.69 грн. Інфляційні нарахування з 27.02.2017 р. по 27.02.2020 р. складають 79280.42 грн. Всього позивач просить стягнути 142816, 46 грн.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 13 січня 2021 року Позовні вимоги - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» 3% річних за період з 27.02.2017 року по 27.02.2020 року у розмірі 21129 грн. 33 коп., інфляційні витрати за період з 27.02.2017 року по 27.02.2020 року у розмірі 63405 грн. 91 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись частково з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що незасвідчена копія договорів та додатків до них не є належним і допустимим доказом в розумінні норм процесуального закону. Такими чином позивач не підтвердив наявність в нього права вимоги.

Крім того, всі докази подані представником позивача до суду, були подані ним як особою, яка немає повноважень на ведення справи. Тому суд повинен був залишити позовну заяву без розгляду. 

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Вимоги про стягнення пені задоволенню не підлягають.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Положення ми статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 22 лютого 2007 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № МL 703/001/2007 згідно з яким остання отримала у Банку кредит в розмірі 29 0000,00 доларів США строком до 22 лютого 2022 року, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, описаних в Кредитному договорі.

В порушення умов Кредитного договору відповідач не здійснювала погашення кредиту та не сплачувала відсотків у строки та в розмірах, встановлених Кредитним договором .

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 липня 2011 року по справі № 2029\ 2-342-11 з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» стягнута заборгованість за кредитним договором № № МL 703/001/2007 у розмірі 234 589,99 грн. 

Згідно свідоцтва про зміну імені від 02.11.2012 року серії НОМЕР_1 громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінила прізвище на ОСОБА_3 .

05 листопада 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відійшло право вимоги до боржників (їх поручителів) стосовно сплати суми заборгованості за кредитними договорами.

Згідно з пунктом 3.1. договору купівлі-продажу кредитного портфелю в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець продає (переуступає) покупцю права на Кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких міститься у додатку № 1 до цього договору), а покупець приймає такий Кредитний портфель та зобов`язується сплатити на користь продавця винагороду.

Відповідно до пункту 3.3. до покупця переходять права за кредитними договорами у зв`язку з продажем кредитного портфелю:
а) з урахуванням положень статті 3.4. нижче, покупець набуває усі права вимоги за Кредитними договорами, що є дійсними на дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до боржників щодо сплати суми основного боргу; правами вимоги до боржників щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу; а також правами вимоги до боржників щодо сплати штрафних санкцій;
б) право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу за Кредитними договорами з дати набрання чинності;

в) на умовах, передбачених договором комісії, право вимагати від продавця перерахування будь-яких та усіх коштів, отриманих ним від боржників в результаті реалізації Заставленого майна.

Згідно Витягу з додатку до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року, одним із кредитних договорів, які входили до складу кредитного портфелю був договір від 22 лютого 2007 року укладений з ОСОБА_2 .

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін, що виникають з грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Згідно ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржники, які прострочили виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язані сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

До вказаних правовідносин після розірвання договору підлягає застосуванню норми цивільного кодексу, а саме положення ст. 625 ЦК України.

Враховуючи положення статей 3, 509, 625 ЦК України, за змістом яких передбачається нарахування інфляційних втрат і 3% річних на суму основного боргу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, апеляційний суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість і доведеність позовних вимог.

Відомостей про те, що відповідачкою виконане рішення Ордхонікідзевського районного суду м.Харкова від 22.11.2011 суду не надано. За правилами статті 600 ЦК України зобов`язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами.

Оскільки зобов`язання відповідачів не припинились то правила ст. 625 ЦУ України застосовуються до повного його виконання.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Відповідно до п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 року згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р  застосовуючи індекси інфляції при розгляді судових справ для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою.

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; що оприлюднений у засобах масових інформації.

Такими чином судова колегія погоджується з висновками суду про необхідність стягнення 3% річних за період з 27.02.2017 року по 27.02.2020 року у розмірі 21129 грн. 33 коп., інфляційні витрати за період з 27.02.2017 року по 27.02.2020 року у розмірі 63405 грн. 91 коп.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність повноважень у представника позивача, то судова колегія зазначає, що а.с.22 міститься довіреність видана ТОВ «ОТП Факторинг» адвокату Вельховському С.В., строк дії якої до 10.09.2020. позовна заява була подана 02.03.2020 а уточнена позовна заява надіслана 22.05.2020 року, тобто в межах дії довіреності.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що позивач не підтвердив придбання прав вимоги судова колегія зазначає наступне.

До позовної заяви додано копію договору купівлі-продажу кредитного портфелю та витяг з додатку до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 року (а.с.9-16). Клопотань про витребування у позивача оригіналів зазначених документів а ні до суду першої, а ні до суду апеляційної інстанції не заявлялось. Підстав вважати вказані документи такими, що не підтверджують факт придбання прав вимоги у суду не має.

З огляду на це, судова колегія вважає, що підстав для скасування рішення суду немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.367 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 13 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий                                                 О.М.Хорошевський

Судді                                                                 І.В.Бурлака

                                                               В.Б.Яцина

Повний текст постанови складено 16.04.2021 року