УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2021 року
м. Київ
справа №554/6604/16-к
провадження № 51-1245ск21
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого                       ОСОБА_1 , 
суддів:                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 28 серпня 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кяхта Республіки Бурятія РФ, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого 
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.  28, ч. 2 ст. 365 Кримінального кодексу України (далі – КК) і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 28 серпня 2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 1 ст.  28, ч. 2 ст. 365 КК та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права займатись правоохоронною діяльністю на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК  ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено на нього обов`язки передбачені ст.76 КК.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_5 .
На підставі ст. 54 КК позбавлено обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 спеціального звання «старший сержант поліції».
Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року вищевказаний вирок місцевого суду залишено без змін.
На підставі ст. 404 КПК  виключено із вироку Октябрського районного суду м. Полтави від 28 серпня 2019 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 посилання на недопустимі докази: відеозапис на DVD+RW диску "ativa» 4.7 GB 4X відеофайли «IMG_0554.mp4», «IMG_0566.MOV» та фото файли «IMG_0567.JPG», «IMG_0568.JPG», «IMG_0569.JPG», «IMG_0570.JPG», «IMG_0571.JPG», «IMG_0572.JPG», «IMG_0573.JPG», надані свідком ОСОБА_6 ; відеозаписи на 4 відео файлах «1_07_R_20160326015000», дата створення 30.03.2016 17:30, розмір 131 706 КБ, тривалість 00:10:00; «1_08_R_20160326015000», дата створення 30.03.2016 17:31, розмір 114 845 КБ, тривалість 00:09:59, «2_07_R_20160326020000», дата створення 30.03.2016 17:30, розмір 82 940 КБ, тривалість 00:06:02, «2_08_R_20160326020000», дата створення 30.03.2016 17:32, розмір 81 049 КБ, тривалість 00:07:00, надані ТОВ «Компанія «Комплект-Авто».
Судами встановлено, що 26 березня 2016 року у місті Полтава ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , будучи працівниками правоохоронного органу - батальйону поліції охорони Управління поліції охорони в Полтавській області, маючи спеціальні звання та здійснюючи функції представників влади, перевищили надані їм службові повноваження, умисно вчинили дії, які явно виходять за межі наданих їм прав та повноважень, що супроводжувалось насильством та застосуванням спеціальних засобів щодо потерпілого ОСОБА_7 .
Так, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у ніч з 25 на 26 березня 2016 року пройшли відповідний інструктаж поліцейських та були задіяні в групі затримання батальйону поліції охорони, тому повинні були діяти в межах наданих їм прав та повноважень, тобто застосовувати поліцейські заходи у точній відповідності із законодавством, зокрема статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 3, 19, 21, 28, 68 Конституції України, ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 7, 8, 18, 29, 30-32, 42-45 Закону України «Про Національну поліцію» та п. п. 3-5 Правил застосування спеціальних засобів при охороні громадського порядку, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР від 27 лютого 1991 року № 49.
Діючи групою осіб, умисно, всупереч указаним нормативно-правовим актам, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 26 березня 2016 року приблизно о 01 год. 58 хв. прибули за викликом в приміщення магазину «Гоголівській» за адресою: АДРЕСА_2 , де безпідставно, без заздалегідь вголос зробленого попередження, застосували до відвідувача магазину ОСОБА_7 фізичну силу, що не відповідала конкретним обставинам, що склалася, зокрема, поведінці останнього у вказаному магазині, який, хоча і перебував в стані алкогольного сп`яніння, проте, не вчиняв правопорушень та не створював загрози життю або здоров`ю поліцейських чи інших осіб.
Зокрема,  ОСОБА_5 та ОСОБА_4 схопили ОСОБА_7 за обидві руки, після чого  ОСОБА_4 , застосував до нього небезпечне, задушливе, фіксоване захоплення шиї обома руками та, утримуючи потерпілого за руки, примусово вивели потерпілого з магазину, загнули йому руки за спину та безпідставно застосували спеціальні засоби - кайданки, для обмеження рухомості, після чого насильно помістили останнього до службового автомобіля «ДЕУ-Ланос», д.н.з. НОМЕР_1 , обмеживши свободу пересування та недоторканість.
При цьому,  ОСОБА_5 завдав ОСОБА_7 кілька ударів руками та ногами в область голови, тулубу, нижніх кінцівок, а  ОСОБА_4 , сівши на заднє сидіння, затягнув потерпілого за руки до автомобіля, після чого доставили його до Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області, звідки через кілька годин останній був звільнений без належного оформлення затримання та справи про адміністративне правопорушення.
Внаслідок протиправних спільних дій  ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , застосування ними спеціальних засобів, фізичного насильства щодо ОСОБА_7 , останньому були завдані побої та заподіяні легкі тілесні ушкодження. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення щодо нього і закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку із відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення.
Свої вимоги мотивує тим, що місцевим та апеляційним судами не було встановлено, які саме діяння засудженихОСОБА_4 та ОСОБА_5 були визнані перевищенням службових повноважень. 
Крім того, засуджений зазначає, що суди не визначили, які саме дії вчинені окремо ним та ОСОБА_5 і як наслідок помилково визнали їх перевищенням службових повноважень працівником правоохоронного органу. Вважає, що судами не було в повному обсязі встановлено складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК, оскільки не було завдано істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб.
Мотиви Суду
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
За змістом статтей 433, 438 КПК суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Натомість зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. 
Залишаючи без задоволення апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_4 у частині невідповідності висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, апеляційний суд в ухвалі навів докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та дати правильну юридичну оцінку вчиненому.
В основу вироку суд обґрунтовано поклав показання потерпілого ОСОБА_7 про обставини вчинення неправомірних дій ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо нього, показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , а також дані протоколу слідчого експерименту, висновки судових експертиз та відеозаписи з боді камер працівників патрульної поліції. 
Згідно з цими доказами, під час затримання ОСОБА_7 працівники поліції охорони, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 явно вийшли за межі наданих їм повноважень, перевищили міру, необхідну для виконання покладених на них обов`язків. Нехтуючи вимогами закону про те, що у разі неможливості уникнути застосування фізичної сили можливість завдання шкоди здоров`ю правопорушника повинна зводитись до мінімуму. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , діючи умисно, без об`єктивних на те підстав, завдали останньому легкі тілесні ушкодження, а також застосували щодо ОСОБА_7 кайданки в обстановці, яка не вимагала їх застосування, чим принизили гідність останнього, завдали істотної шкоди правам потерпілого та інтересам держави.
Досліджені в судовому засіданні та покладені в основу обвинувального вироку докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та не викликають сумнівів у їх правдивості. Об`єктивних підстав сумніватися у достовірності та допустимості цих доказів, у тому числі і показань допитаних в судовому засіданні свідків, у суду не було.
Перевіривши докази кримінального провадження, надавши їм належну оцінку, суд обґрунтовано визнав їх достатніми для доведення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК, а тому правильно постановив обвинувальний вирок.
Кваліфікація судом вчиненого діяння за ч. 2 ст. 365 КК узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року (справа № 301/2178/13-к), відповідно до якого об`єктивна сторона цього злочину вичерпується самим фактом вчинення дій, які явно виходять за межі наданих працівнику правоохоронного органу прав чи повноважень, і містять принаймні одну з ознак, визначених у ч. 2 ст. 365 КК. При цьому матеріальне вираження істотної шкоди, завданої злочином охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, в даному випадку не вимагається. 
Доводи касаційної скарги про відсутність у вироку формулювання обвинувачення за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК, визнаного судом доведеним, є безпідставними. Як убачається зі змісту вироку, зазначене у ньому формулювання обвинувачення відповідає диспозиції ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК. Зокрема ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачувалися у перевищенні службових повноважень, тобто в умисному вчиненні дій, які явно виходять за межі наданих їм прав та повноважень, що супроводжувались насильством та застосуванням спеціальних засобів щодо потерпілого ОСОБА_7 .
Посилання захисника на те, що суди не визначили, які саме дії вчинені окремо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є неспроможними, оскільки засуджені під час вчинення кримінального правопорушення діяли спільно, заподіявши потерпілому легкі тілесні ушкодження та фізичний біль.
Вирок суду є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 370, 374 КПК. 
Апеляційний суд, переглянувши кримінальне провадження за апеляційними скаргами, належним чином перевірив викладені у них доводи, відповідно до ст. 404, 405, 407 КПК, визнав їх необґрунтованими і зазначив в ухвалі мотиви та підстави прийнятого рішення. З таким висновком погоджується й колегія суддів.
Ухвала апеляційного суду належним чином вмотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Покарання ОСОБА_4 призначено з дотриманням вимог статей 65, 75 КК, відповідає вчиненому і особі засудженого, а, отже, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Таким чином, з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 28 серпня 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                          ОСОБА_2                          ОСОБА_3