Постанова
Іменем України        
 
09 червня 2021 року                                                                     
м. Київ                                                                                          
 
справа № 199/1492/20
провадження № 61-18880св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 ,
відповідач - Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 листопада              2020 року у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Свистунової О. В., Лаченкової О. В.
 
у справі за позовом  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2020 року  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Шевченківського ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного МРУ Міністерства юстиції) про зняття арешту з майна.
Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . Після її смерті залишилась спадщина - квартира АДРЕСА_1 , грошові вклади (внески) в Публічному акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») та в                ПАТ КБ «Укрексімбанк». Спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є малолітня дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради від 16 лютого 2018 року № 37 її призначено опікуном дитини. 
Вказувала, що виконуючи покладений на неї опікунський обов`язок, вона звернулась до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою від імені дитини про прийняття спадщини. Постановою нотаріуса від 10 жовтня 2018 року їй, як опікуну ОСОБА_2 , відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що згідно з відомостями із Державного реєстру речових прав та Реєстру обтяжень рухомого майна на все майно (нерухоме та рухоме), що належить ОСОБА_3 , Бабушкінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (далі - Бабушкінський ВДВС Дніпропетровського МУЮ) накладено арешт (номер запису про обтяження 5135467 від 27 березня 2014 року в Державному реєстрі речових прав, та реєстраційний номер обтяження № 14261228 в Реєстрі обтяжень рухомого майна) на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ВП № 42492182 від 13 березня 2014 року). 
Рішенням Амур-Нижьодніпровського районного суду міста Дніпропетровська                    від 16 липня 2019 року, яке не оскаржувалось та набрало законної сили 16 серпня               2019 року, знято арешт з усього майна та заборону на відчуження на все майно (рухоме та нерухоме), яке належить ОСОБА_3 . 
Після виконання судового рішення було з`ясовано, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься ще один запис № 9261256                                від 18 листопада 2009 року про обтяження на ім`я ПП ОСОБА_3 , який не було раніше виявлено нотаріусом через наявність помилки реєстратора у написанні РНОКПП боржника ОСОБА_3 . Дане обтяження створює їй, як опікуну ОСОБА_2 , перешкоди у оформленні спадщини після смерті ОСОБА_3 та в отримані свідоцтва про право власності на спадкове майно на ім`я її підопічної.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , просила суд зняти арешт з усього майна та заборону на відчуження на все майно (невизначене майно, все майно), яке належить ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 9261256, дата реєстрації 18 листопада 2009 року 18:49:52, реєстратор: Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр «Міністерства юстиції України», підстава обтяження: постанова про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження 16-446\09                                    від 18 листопада 2009 року Бабушкінський ВДВС Дніпропетровського МУЮ.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська                            від 21 травня 2020 року позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , задоволено.
Зобов`язано зняти арешт з усього майна та заборону на відчуження на все майно (невизначене майно, все майно), яке належить ОСОБА_3 , у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 9261256, дата реєстрації 18 листопада 2009 року 18:49:52, реєстратор: Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр «Міністерства юстиції України», підстава обтяження: постанова про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження 16-446\09                                  від 18 листопада 2009 року, Бабушкінський ВДВС Дніпропетровського МУЮ.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Суд першої інстанції виходив з того, що виконавче провадження на час розгляду справи знищено, а в рамках вказаного виконавчого провадження державним виконавцем питання про зняття арешту та зняття заборони відчуження майна вирішено не було. Таким чином, суд вважав звільнити майно з-під арешту, накладеного відповідачем, оскільки спадкоємець не має можливості реалізувати своє право власника спадкового майна та отримати правовстановлюючі документи на майно.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року апеляційну скаргу Шевченківського ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного МРУ Міністерства юстиції (місто Дніпро) задоволено частково.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська                             від 21 травня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що стягувач у вказаному виконавчому провадженні не був залучений до участі у цій справі, яка переглядається апеляційним судом, у якості відповідача.
Суд першої інстанції не звернув належної уваги на предмет і підстави поданого позивачем позову, неповно встановив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не визначився належним чином із особою відповідача, який повинен відповідати за заявленими позивачем у цій справі позовними вимогами та не роз`яснив належним чином позивачу її права, зокрема щодо можливості заміни первісного відповідача належним відповідачем. На стадії апеляційного розгляду справи заміна первісного відповідача ЦПК України не передбачена.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У грудні 2020 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , подала касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 листопада            2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , мотивована тим, що суд апеляційної інстанції застосував норми права, а саме статтю 319 ЦК України та статтю 51 ЦПК України без врахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2824цс15, від 18 травня 2016 року у справі № 6-658цс15, постановах Великої Палати Верховного Суду                    від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі           № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня  2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, постанови Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 203/1931/16-ц.
Суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази та помилково дійшов висновку щодо недоведення порушення прав ОСОБА_1 , діючої в інтересах ОСОБА_2 , враховуючи непред`явлення вимог кредитором Товариства з обмеженою відповідальністю «Ароматика» (далі - ТОВ «Ароматика») у зв`язку з пропуском строку пред`явлення такої вимоги та втратою прав вимоги до спадкоємця після померлої ОСОБА_3 .
Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які довідки на підтвердження того, що   ТОВ «Ароматика» є стягувачем у ВП № 9261256 від 18 листопада 2009 року, у зв`язку з чим ОСОБА_1 не мала змоги залучити до участі у справі ТОВ «Ароматика». Відтак, ознак порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів           ТОВ «Ароматика» станом на дату подачі позову не існувало.
Разом з тим, апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, не вказав у який інший дієвий спосіб позивач може захистити своє право.
 
Відзив на касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходив
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 15 березня 2021 року відкрито провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська.
08 квітня 2021 року справа № 199/1492/20 надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_3 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 15 квітня                         2014 року. 
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 01 грудня 2017 року складено відповідний актовий запис № 2168 органом державної реєстрації актів цивільного стану, що видав свідоцтво про смерть Амур-Нижньодніпровський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління в юстиції у Дніпропетровській області.
Рішенням Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради від 18 січня 2018 року надано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , статус дитини-сироти.
Рішенням Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради від 16 лютого 2018 року призначено ОСОБА_1 , 1971 року народження, опікуном над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її житлом.
05 червня 2018 року позивач звернулась до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.
Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Писареєвої Н. С. від 10 жовтня 2018 року відмовлено ОСОБА_1 , яка діє як опікун малолітньої дитини ОСОБА_2 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , грошові внески в ПАТ КБ «ПриватБанк», грошові внески в ПАТ КБ «Укрексімбанк», після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 . Підставою для відмови у вчиненні нотаріальних дій є накладений арешт на все майно (нерухоме та рухоме), що належить спадкодавцю, Бабушкінським ВДВС Дніпропетровського МУЮ (номер запису про обтяження 5135467 від 27 березня              2014 року в Державному реєстрі речових прав, та реєстраційний номер обтяження                № 14261228 в Реєстрі обтяжень рухомого майна) на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серії ВП № 42492182               від 13 березня 2014 року.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська                                   від 16 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє як законний представник в інтересах ОСОБА_2 , до Шевченківського ВДВС міста Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області, третя особа - ТОВ «Ароматика», про зняття арешту з майна, ухвалено: «Зняти арешт з усього майна та заборону на відчуження на все майно (рухоме та нерухоме), яке належить ОСОБА_3 зареєстрований                                     27 березня 2014 року, номер запису про обтяження: 5135467 (спеціальний розділ); дата, час державної реєстрації: 27 березня 2014 року 14:43:57, державний реєстратор: Подошуля О. Г., Дніпропетровське міське управління юстиції, Дніпропетровська обл., підстава виникнення обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № 42492182».
Судове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська              від 16 липня 2019 року не оскаржувалось та набрало чинності 16 серпня 2019 року. На підставі даного судового рішення скасовано зазначені в рішенні обтяження на нерухоме майно спадкодавця ОСОБА_3 .
Після виконання судового рішення було з`ясовано, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься ще один запис № 9261256                            від 18 листопада 2009 року про обтяження на ім`я «ПП ОСОБА_3 ». Даний запис не було виявлено раніше при перевірці нотаріусом у зв`язку з помилками реєстратора при внесенні відомостей про обтяження, у зв`язку з чим про його скасування не було заявлено позивачем при розгляді справи № 199/2451/19.
В Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис про обтяження, арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 9261256, дата реєстрації 18 листопада 2009 року 18:49:52, стан: Реєстрація обтяження, реєстратор: Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження: постанова про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження 16-446\09                             від 18 листопада 2009 року Бабушкінський ВДВС Дніпропетровського МУЮ, тип майна: невизначене майно, все майно.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.  
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року в справі                     № 905/386/18 (касаційне провадження № 12-85гс19) зроблено висновок, що «при розгляді скарг стягувача чи боржника на дії органу державної виконавчої служби, пов`язані з арештом і вилученням майна та його оцінкою, господарський суд перевіряє відповідність цих дій приписам статей 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження». Вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізуються шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна».
Згідно із статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.
Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі                          № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зробила правовий висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
У справі, що переглядається, позивач пред`явила позовні вимоги до Шевченківського ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного МРУ Міністерства юстиції, яке не є ні боржником, ні особою, в інтересах якої накладено арешт на майно.
Особа, в інтересах якої накладено арешт на майно (стягувач) - ТОВ «Ароматика» до участі в справі як відповідач не залучено, клопотань про залучення стягувача позивач не заявляв, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
Враховуючи викладене, а також встановивши те, що ТОВ «Ароматика» до участі в справі як відповідач не залучено, а суд першої інстанції вирішив питання про права та інтереси ТОВ «Ароматика» без залучення особи, в інтересах якої накладено арешт на майно, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі                               № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі                  № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі                           № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі                          № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 15 травня 2019 року у справі                                 № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19) та підстав для відступу від таких висновків колегія суддів не вбачає.
Посилання в касаційній скарзі на висновки викладені у постанові Верховного Суду              від 27 лютого 2019 року у справі № 203/1931/16-ц колегія суддів не приймає до уваги з огляду на те, що фактичні обставини в цій справі є відмінними від обставин у справі, яка переглядається.
Таким чином доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі                                              № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів не встановлено, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. В. Литвиненко	
 	 	
 	В. С. Висоцька	
 	 	
 	А. І. Грушицький